_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2235/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кирикової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі в порядку загального позивного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивачем заявлені вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007 року в сумі 154894 гривні 57 копійок та стягнення з відповідачів судових витрат по сплаті судового збору, з посиланням на невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору та невиконання ОСОБА_2 умов договору поруки №145870 від 28 вересня 2007 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2017 року відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.

За наслідком розгляду вказаної справи, 21.06.2018 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено заочне рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованість за договором надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007 року, станом на 21 вересня 2017 року, у загальному розмірі 154894 гривні 57 копійок, яка складається З: заборгованості за основною сумою боргу - 66632 гривні 61 копійка, заборгованість за відсотками 41176 гривень 54 копійки, відсотки згідно з договором 47085 гривень 42 копійки. Стягнуто з відповідачів судовий збір у розмірі 1161 гривня 71 копійка з кожного.

Відповідач - ОСОБА_2 26.12.2019 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про скасування заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 червня 2018 року по цивільній справі №520/11941/17.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2020 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду задоволено. Скасовано заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 червня 2018 року по цивільній справі №520/11941/17. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи.

Під час розгляду вказаної заяви, 04 березня 2020 року відповідачем ОСОБА_2 було подано до суду заяву про залучення до матеріалів справи додаткових документів, оригінали яких знаходяться в цивільній справі №1512/2-275/11, а саме копію висновку № 16655/02 від 28 лютого 2011 року за наслідком проведення судово-почеркознавчої експертизи.

25.05.2020 року до суду надійшла заява від представника позивача, в якому позивачем повідомлено, що ТОВ «Кредекс Фінанс» було перейменовано, як юридичну особу в ТОВ «Вердикт Капітал».

З наданих до суду документів, судом встановлено, що відповідно до протоколу №01/08/2018 загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» () від 01.08.2018 року вирішено перейменувати ТОВ «Кредекс Фінанс» в ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за КОД , значиться ТОВ «Вердикт Капітал».

За наслідком викладеного, судом 12.08.2020 року було ухвалено прийняти зміни щодо назви позивача на ТОВ «Вердикт Капітал», у зв`язку з перейменуванням юридичної особи.

16.09.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання призначене на 07.12.2020 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Однак, до суду надійшла заява від представника позивача про відкладення судового засідання, з підстав підготовки письмових пояснень по справі.

Оглянувши матеріали справи та клопотання представника позивача, суд вважає його безпідставним з огляду на наступне.

Як вбачається, дата і час судового засідання узгоджувалась особисто з представником позивача в минулому судовому засіданні 05.11.2020 року, яке в свою чергу також було відкладено за клопотанням представника позивача.

У клопотанні про відкладення судового засідання представником позивача не надано жодного обґрунтування поважних причин невчасного подання письмових пояснень по справі, як і не надано доказів на підтвердження зазначених обставин та причин поважності неявки до судового засідання.

Одночасно судом враховується, що провадження в цій справі відкрито 13.11.2017 року.

Призначено до розгляду, після скасування заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 21.06.2020 року в цій справі 10.03.2020 року.

Починаючи з 10.03.2020 року та по цей час, сторонами по справі не пред`являлось жодних пояснень, додаткових доказів по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При вищевикладених обставинах, з урахуванням строків розгляду справи, тривалого перебування справи в провадженні суду, відсутніх обґрунтованих пояснень щодо неможливості розгляду справи, стадії судового розгляду справи, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі, за наявними в матеріалах справи документами.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 10308 доларів 60 центів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 52058 гривень 43 копійки за курсом Національного Банку України на день укладання договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатися в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті. Надання кредиту здійснюється у наступний термін - 28 вересня 2007 року. Позичальник зобов`язаний повернути кредит в строк по 28.09.2014 року.

За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Сторони домовились, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п.5.2 договору. Нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. Позичальник згідно умов договору в день видачі кредиту сплачує банку у національній валюті комісію за надання кредиту у розмірі еквівалентному в сумі 20 доларів США, згідно курсу НБУ станом на день видачі кредиту. Цільове призначення кредиту кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання автомобіля.

Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань в повному обсязі позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно автомобіль марки «Деу», модель «Ланос TF69Y», 2007 року випуску, зеленого кольору, тип легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Розділом 4 кредитного договору передбачено. що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених договором або кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, яущо сума такої заборгованості виражена у гривні, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті, пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого договором та/або кредитним договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором та/або кредитним договором за першою вимогою банку. Позичальник, який використовує наданий банком кредит за нецільовим призначенням, сплачує банку штраф у розмірі 5 процентів від суми не цільового використання. Такий штраф підлягає сплаті у гривнях за курсом НБУ на день здійснення платежу. Відповідно до вимог законодавства України, зокрема, ст. 611 Цивільного кодексу України Позичальник, який порушив будь-яке із своїх зобов`язань, що передбачені пунктом 3.4.2. договору, зобов`язаний сплатити банку неустойку за таке порушення у розмірі 500 гривень. За порушення передбачених договором умов надання кредиту банк несе відповідальність згідно з законодавством України.

28 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007 року, за умовами якої сторони погодили утому числі умови щодо процентної ставки кредитування.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (скорочена назва - АТ «УкрСиббанк»).

ПАТ «УкрСиббанк» виконав прийняті на себе зобов`язання в повному обсязі, надав кредитні кошти ОСОБА_3 у відповідності до умов договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007 року, що підтверджується випискою за особовим рахунком.

У зв`язку з чим, судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» виконані умови договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007 року.

20 квітня 2012року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» був укладений договір факторингу №05/12, до якого був укладений договір від 14 травня 2012 року про внесення змін до договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2012 року, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «КредексФінанс» прийняло права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007 року.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_1 .

В подальшому, як встановлено судом відповідно до протоколу №01/08/2018 загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» () від 01.08.2018 року вирішено перейменувати ТОВ «Кредекс Фінанс» в ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за КОД , значиться ТОВ «Вердикт Капітал».

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 21 вересня 2017 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007року складає у загальному розмірі 154894 гривні 57 копійок, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 66632 гривні 61 копійка, заборгованість за відсотками 41176 гривень 54 копійки, відсотки згідно з договором 47085 гривень 42 копійки.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань по вищезазначеному договору, зумовило звернення ТОВ «Кредекс Фінанс», яке в подальшому було перейменовано на ТОВ «Вердикт Капітал» до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умоввідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. ст.1046,1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно дост. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що банком були виконані умови договори, надано відповідачеві кредит.

Доказів сплати зазначеної суми відповідачами, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України,у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойкигрошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 2ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007року, є обґрунтованим та підлягає задоволенню, слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 21 вересня 2017 року, у загальному розмірі 154894 гривні 57 копійок.

Згідно положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Як вбачається з наданих до суду документів, 28 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №145870, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 умов договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Причини невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за договором.

З наданих відповідачем до суду документів вбачається, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №2-6143/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, в рамках якої ухвалою суду від 02.10.2010 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, для зясування чи виконаний підпис на договорі поруки №145870 від 28.09.2007 року ОСОБА_2 .?

Відповідно до наданого до суду висновку №16655/02 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами справи №2-6143, складеного 28.02.2011 року судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз О.А. Полякова, експерт дійшов висновку, що «підпис від імені ОСОБА_2 у наданому на експертизу договорі поруки №145870 від 28.09.2007 р, укладеному між АКТБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , розміщені в графах «Поручитель» та «Поручитель ОСОБА_2 » на лицьовій та зворотній сторонах документу, виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою ( особами) з наслідуванням підпису ОСОБА_2 ». Вирішити питання про те, чи виконані вказані підписи ОСОБА_1 або іншою особою не виявилося можливим.

Зазначений висновок експерта є обґрунтованим, повним та ясним, підстави для сумніву в його об`єктивності відсутні.

Крім того, позивачем не представлено доказів на спростування висновку експерта.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Проте, суд вважає, що вищезазначений висновок експерта є належним та допустимим доказом на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 не підписував договір поруки №145870 від 28.09.2007 року.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивачем не доведено позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 , оскільки останній договір поруки №145870 від 28.09.2007 року не підписував, а тому наявні правові підстави для задоволення вимог тільки в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007року.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в позові про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення в цій справі, судом враховується, що відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи,покладаються: 1)у разі задоволення позову-на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в загальній сумі 2323 гривні 42 копійки.

Керуючись ст. ст. ст. ст.ст. 2, 13, 76, 81, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, п.п. 15.5 п.15 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (місце проживанням: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б; кож ) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 28.09.2007 року, станом на 21 вересня 2017 року, у загальному розмірі 154894 (сто п`ятдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто чотири) гривні 57 (п`ятдесят сім) копійок, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 66632 (шістдесят шість тисяч шістсот тридцять дві) гривні 61 (шістдесят одна) копійка, заборгованість за відсотками - 41176 (сорок одна тисяча сто сімдесят шість) гривень 54 (п`ятдесят чотири) копійки, відсотки згідно з договором - 47085 (сорок сім тисяч вісімдесят п`ять )гривень 42 (сорок дві) копійки.

У задоволені вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б; кож ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 323 (дві тисячі триста двадцять три) гривні 41 (сорок одна) копійка.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14.12.2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.