Справа № 344/3425/19
Провадження № 22-ц/4808/1397/20
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене 28 жовтня 2020 року в м. Івано-Франківську в складі судді Бабій О.М., повний текст якого виготовлено 05 листопада 2020 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяк Тарас Юрійович, про визнання довіреності №181 від 04 грудня 2009 року недійсною,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяк Т.Ю., про визнання довіреності недійсною.

Позов обґрунтовував тим, що 04 грудня 2009 року приватним нотаріусом Павлісяком Т.Р. було посвідчено довіреність №181 від його імені на відповідача ОСОБА_2 . На момент її посвідчення його паспорт громадянина України НОМЕР_1 був недійсним. Той факт, що паспорт недійсний з моменту видачі (08 квітня 2000 року), оскільки на другому аркуші відсутня печатка органу, який видав паспорт, підтверджується листом Кальміуського РВ у м. Маріуполі Головного управління ДМС України в Донецькій області від 05 грудня 2018 року. Всупереч норм статі 47 Закону України «Про нотаріат» перед вчиненням нотаріальної дії приватний нотаріус не перевірив відповідність документів, поданих для вчинення нотаріальних дій (паспорта) вимогам чинного законодавства. Посилаючись на вказані обставини просив визнати довіреність №181 від 04 грудня 2009 року недійсною.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він особисто не був присутній в нотаріуса при посвідченні довіреності. Недійсність паспорта позивача, яка виявлена в 2018 році, не свідчить про невідповідність його волевиявлення на укладення правочину довіреності. Крім того, позовна вимога про визнання недійсною довіреності з підстав не укладення правочину є неналежним способом захисту порушеного права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом не взято до уваги його доводів про те, що 04 грудня 2009 року він не був у приватного нотаріуса Павлісяка Т.Ю., жодних документів на представництво своїх інтересів не підписував. Оскаржуваний правочин вчинено поза його волею з використанням ксерокопії недійсного паспорта. В подальшому довіреність була незаконно використана ОСОБА_2 при підписанні від імені ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця додаткових угод, договору іпотеки з ВАТ «Ерсте Банк».

Також зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2020 року підтверджено, що нотаріус не має права здійснювати нотаріальні дії за умов відсутності печатки органу, який видав паспорт. Ця обставина встановлена при розгляді його позову до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяк Т.Ю., про визнання недійсною довіреність №179 від 04 грудня 2009 року. Відтак, відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню у цій справі.

Іншими учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу не подано.

В засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяк Т.Ю., не з`явилися будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. При цьому клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, поважних причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до положень частини другої статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у відсутності цих учасників справи не встановлено.

За змістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції з`ясував, і це підтверджується матеріалами справи, що 04 грудня 2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяком Т.Ю. було посвідчено довіреність №181, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 вчиняти від його імені правочини у ВАТ «Ерсте Банк». Для чого надав йому право подавати від його імені будь-які заяви, одержувати належні йому грошові кошти, належні йому довідки та документи, розписуватися за нього, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видано терміном до 15 січня 2010 року (а.с.7, 114 т.1).

Для встановлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальних дій нотаріусу було надано паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 08 квітня 2000 року (а.с.116-117 т.1).

Як вбачається зі змісту листа Кальміуського РВ у м. Маріуполі Головного управління ДМС України в Донецькій області від 05 грудня 2018 року, адресованого позивачу, вказаний паспорт не є дійсним з моменту отримання власником та підлягає обов`язковому обміну у зв`язку з непридатністю до використання (відсутній відбиток мастикової гербової печатки органу оформлення на другій сторінці паспорту) (а.с.8 т.1).

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 посилався на те, що довіреність №181 від 04 грудня 2009 року підлягає визнанню недійсною, оскільки на час посвідчення такої його паспорт громадянина України був недійсним. Відповідно вона видана поза його волею.

Згідно з пунктом 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат», в редакції чинній на час посвідчення довіреності, нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо).

В силу статті 43 вказаного Закону при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

Не приймаються для вчинення нотаріальних дій документи, що мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, текст яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також написані олівцем (стаття 47 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 244 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність як односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність.

Згідно з частиною п`ятою статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

За приписами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи, що недійсність паспорта не свідчить про невідповідність волевиявлення ОСОБА_1 його волі надати довіреність відповідачу для представництва його інтересів, будь-яких інших належних та допустимих доказів щодо відсутності такого волевиявлення ним не надано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання довіреності недійсною.

При цьому порушення приватним нотаріусом положень Закону України «Про нотаріат» не є безумовною підставою для визнання недійсною довіреності із урахуванням встановлених у цій справі обставин, а може бути підставою для застосування дисциплінарного стягнення до нотаріуса.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, оскільки не враховано обов`язкові для суду преюдиційні обставини, то такі є необґрунтованими.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Разом з тим, зі змісту рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2020 року вбачається, що сторонами у цій справі є інші особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Аналогічно неприйнятними є посилання апелянта, що судом не дано належної оцінки тій обставині, що він не був у приватного нотаріуса Павлісяка Т.Ю. та жодних документів на представництво своїх інтересів не підписував.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. У підставу позову може входити як один, так і декілька юридичних фактів.

Юридичні факти, покладені в підставу позову, свідчать про те, що між сторонами існують правовідносини і що внаслідок певних дій відповідача ці відносини стали спірними. Від характеру спірних правовідносин залежить правова кваліфікація спору. Підстава позову має важливе практичне значення. Правильне її встановлення визначає межі доказування, а також є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач не оспорював факт укладення правочину (довіреності) у зв`язку з її не підписанням, відповідно не надавав на підтвердження цього необхідних доказів. Разом з тим враховуючи зміст заяви ОСОБА_1 , зареєстрованої Івано-Франківським міським судом 26 жовтня 2020 року, така не є заявою про зміну підстави позову (а.с.32 - 35 т.2).

В той же час місцевий суд в порушення принципу диспозитивності цивільного процесу вийшов за межі позовних вимог, розглянув та надав правову оцінку обставинам щодо не укладення (не підписання) позивачем оспорюваної довіреності.

За змістом статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позову, його необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної частини з урахуванням висновків, сформульованих в цій постанові.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 16 грудня 2020 року