Справа № 175/2328/19
Провадження № 2/175/625/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Кравченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, в якому просив суд постановити рішення яким визначити йому, ОСОБА_1 додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його адвокат за договором про надання правової допомоги Міронов В.О. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду заяву про розгляд справи без участі представника міськради (а.с.81).

Адвокат відповідачки ОСОБА_2 за ордером про надання правової допомоги Ващенко В.С. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, ознайомивши з матеріалами спадкових справ, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 роки помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом №56 від 10 лютого 2006 року вчиненим Виконавчим комітетом Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 від 05 квітня 2019 року (а.с.15).

Ще за часи свого життя, 10 квітня 2002 року ОСОБА_3 склав заповіт (а.с.30), за яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповідав ОСОБА_1 (позивачу по справі) та ОСОБА_2 (відповідачу по справі), в рівних частинах кожному. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-730.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 88 років померла матір позивача ОСОБА_6 , що підтверджується актовим записом №01 від 08 січня 2019 року вчиненим Виконавчим комітетом Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 від 08 січня 2019 року (а.с.14).

Ще за часи свого життя, 22 жовтня 2014 року ОСОБА_6 склала заповіт (а.с.168), за яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_2 (відповідачу по справі). Заповіт посвідчено державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №2-939.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 та видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.136), внаслідок чого державним нотаріусом було відкрито спадкову справу №108/2019 (а.с.136-169). Також, 23 квітня 2019 року з заявою про прийняття обов`язкової долі, до державного нотаріуса звернувся ОСОБА_1 (а.с.153) в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину на обов`язкову долю в спадщині після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку ст. 1241 ЦК України.

24 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.170), внаслідок чого державним нотаріусом було відкрито спадкову справу №156/2019 (а.с.170-191). Однак державний нотаріус відкривши спадкову справу, відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у спадкоємця пропущено строк на прийняття спадщини, а також відсутні документи на спадкове майно: житловий будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1 , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 квітня 2019 року (а.с.190). З огляду на вищевикладені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх спадкових справ.

Статтею 1270 ЦК України визначено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17 зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

Крім цього, колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, провадження №61-38298св18 зазначила, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Так, позивач в обґрунтування поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, посилався на те, що після смерті батька він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, оскільки мав спільну домовленість з сестрою ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_6 , що після смерті батька усе належне йому спадкове майно приймає матір, оскільки вона проживала разом з батьком та фактично прийняла спадщину.

Встановлено, що також не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, після смерті ОСОБА_3 зібравшись на сімейній нараді, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх матір`ю ОСОБА_6 , в усній формі було укладено спільну домовленість про те, що так як ОСОБА_6 на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала разом з ним - фактично прийняла спадщину, а тому ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 , незалежно від заповідального розпорядження спадкодавця, спадщину не приймають та не вступають у право володіння та користування спадковим майном. З огляду на вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позивач розумів наслідки вчинення фактичної відмови від спадщини, про що ним зазначено в позовній заяві, ОСОБА_1 вчинив дану дію добровільно, без застережень певними умовами, без примусу, розуміючи суть та наслідки неподання ним до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за заповітом, і та обставина, що спадкодавець ОСОБА_6 (матір позивача) розпорядилася спадковим майном не так, як очікувалося позивачем, та та обставина,що позивач міг не знати про наявність заповіту,будучи спадкоємцем за законом, не можуть бути підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 . При цьому суд враховує, що помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону, також не є підставою для визнання поважною причиною для пропуску строку для звернення із заявою про прийняття позивачем спадщини, оскільки згідно із правовою позицією Верховного суду України - вказані позивачем обставини не відносяться до об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про визначення позивачу додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, виходить з того, що поважними причинами можуть бути причини, пов`язані з об`єктивними обставинами, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами можуть бути визнаними: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, а крім того з дня відкриття спадщини сплинув значний проміжок часу.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Дана позиція узгоджена з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6- 85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 592/9058/17-ц.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» № 4909/04, від 10.02.2010 року).

З урахуванням наведених обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних на те причин, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.