справа №176/2443/19
провадження №2/176/73/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

за участю секретаря судових засідань Петренко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву б/н від 05.03.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 19500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, ОСОБА_1 узяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 12.09.2019 року складає 37316,93 грн., з якої заборгованість за тілом кредиту 18819,55 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 8760,78 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 7243,70 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 239, 71 грн., фіксована частина штрафу 500,00 грн., процентна складова штрафу 1753,19, та яку відповідач добровільно не погашає.

Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.03.2011 року на загальну суму 37316 грн. 93 коп. та стягнути судові витрати.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області було відкрито провадження від 13.01.2020 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ним даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідачу ОСОБА_1 , відповідно до вимог ЦПК України, за місцем реєстрації та місцем останнього відомого місця проживання були направлені копії позовної заяви та додатків до неї, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення від ОСОБА_1 з відміткою про вручення судової кореспонденції під особистий підпис. Таким чином, відповідачу направлені документи відповідно до вимог ЦПК України, заперечень від відповідача не надійшло, відзив відповідач не подав.

Від повноважного представника відповідача за ордером про надання правової допомоги ОСОБА_2 в інтересах довірителя надійшов письмовий відзив, згідно якого заперечує, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 дійсно був укладений кредитний договір від 05.03.2011 року, оскільки відповідач підписав заяву-анкету, але не з метою отримання кредитних коштів, при цьому будь-яких кредитних коштів від банку шляхом їх зарахування на кредитну картку він не отримував. Крім того вважає, що позивачем жодним чином не доведені обставини того, що ОСОБА_1 дійсно отримав кредитну картку з грошовими коштами на ній та користувався нею, а також те, що підписавши вищезазначену заяву-анкету, відповідач приєднався до умов кредитного договору, які містяться в Умовах і правилах надання банківських послуг і в тарифах, які були розміщені на сайті банку та з якими був ознайомлений під особистий підпис, посилаючись при цьому на практику Верховного суду. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин, так як за відсутністю розрахункових документів, квитанцій про сплату, меморіальних ордерів не є відповідним доказом надання кредиту та його сплати. Також послався на строк позовної давності, який позивач пропустив при зверненні до суду з даним позовом. З урахуванням вищенаведеного, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Дослідив письмові пояснення сторін, надані докази по справі на обґрунтування та спростування вимог, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.03.2011 року відповідач ОСОБА_1 звертався до позивача у відділення банку та у цей день підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підтверджується власноруч підписаною Анкетою-заявою №б/н від 05.03.2011 року.

Як убачається, у даній Анкеті-заяві зазначені дані відповідача, місце проживання, телефони, інформація про сімейний стан, місце роботи, зазначений вид платіжної карти - кредитка «Уніврсальна», за якою мав отримати кредитний ліміт, також зазначена сума бажаного кредитного ліміту, яку мав отримати та надання якого передбачалось у національній валюті гривні у розмірі 1000 грн.

Однак, оцінюючи докази, що були подані сторонами та мались у розпорядженні суду, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними та відносними доказами обставини укладання між позивачем АТ КБ «Приватбанк» як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_1 як позичальником договору кредитування за формою приєднання за заявою б/н від 05.03.2011 року про приєднання до Умов та Правил, за якою передбачалось надання встановленого кредитного ліміту на кредитну картку за типом «Універсальна», а також те, що на момент підписання такої заяви сторони дійсно досягли усіх суттєвих домовленостей, притаманних даному виду договору, з дотриманням прав і обов`язків кожної з сторін, що після цього позивачем як позикодавцем фактично були виконані всі узяті на себе зобов`язання за даним спірним договором з відкриття відповідного рахунку та зарахування на платіжну кредитну картку заявленої суми встановленого кредитного ліміту 19500 грн, а так само здійснення відповідачем як позичальником платежів за цією карткою та не своєчасне повернення використаних сум кредиту, тобто що при укладанні дійсно були досягнуті усі домовленості між сторонами, що кожною стороною покладені та взяті на себе зобов`язання за договором з моменту його укладання почали виконуватись, однак з часом відповідач від подальшого виконання зобов`язань ухилився.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Статтею 509 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 629 та 630 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобов`язань, виконання яких захищене законом; визначає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобов`язань. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов певного виду, оприлюднених в установленому прядку.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, із якими він ознайомлений. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, та що вони були доведені до споживача.

Таким чином, відповідно до умов та правил надання банківських послуг визначено, що пам`ятка, тарифи, а також заява про приєднання до умов та правил становлять укладений договір про надання банківських послуг.

У той час, АТ КБ «Приватбанк» не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, тарифів і пам`ятки клієнта, що в сукупності із заявою-анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг та про досягнення згоди між сторонами щодо всіх умов кредитування.

Як убачається, на підтвердження позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надано копіюпримірника анкети-заяви, в якій зазначено, що відповідач погоджується з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У наданій заяві ОСОБА_1 виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитну картку за типом «Універсальна», зі встановленим кредитним лімітом 1000 гривен (у передбаченій графі вписана саме така відповідна сума бажаного кредитного ліміту відновлювальної кредитної лінії).

Однак, інші графи є не заповнені, зазначена вище заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору та кредитної картки, яка мала бути випущеною, про умови пролонгації та його дострокове розірвання, про розмір відсоткової ставки за користування кредитом, тобто в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні всі необхідні суттєві умови договору, які мають бути передбачені сторонами, погоджені та прийняті про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 9 на звороті).

Висуваючи заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 як позичальника банк у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримує у борг позичальник), просить стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну та прострочену заборгованість за користування коштами за встановленим лімітом кредитної лінії, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, та проценти за користування кредитними коштами.

В обґрунтування позовних вимог у цій частині та в цілому щодо вимог банк крім розрахунку кредитної заборгованості за спірним договором б/н від 05.03.2011 року посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які додає, як невід`ємні частини спірного договору.

Як убачається, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначені у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка 36% річних, права та обов`язки клієнта (позичальника) та банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови - які відповідачем являються не підписані (а.с. 10-25).

У матеріалах справи відсутні жодні докази, що саме ці положення Витягу з Тарифів та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку розумів ОСОБА_1 , що дійсно ознайомився з цими положеннями та погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання заяви дійсно фактично містили саме такі умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування коштами відновлювальної кредитної лінії та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

При цьому суд враховує та зазначає на те, що стороною позивача додано до справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування (без дати), в якій зазначені тарифи, однак доказів того, що саме ці тарифи були на час підписання Анкети-заяви, суду не було надано. Так само наданий стороною позивача у справі Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг також не містить даних про час їх прийняття, що в свою чергу позбавляє суд перевірити чи діяли саме вони на момент підписання Анкети-заяви відповідачем. Від 06.03.2010 року первинно були затверджені наказом №СП-2010-256 та діяли Умови та правила надання банківських послуг, а долучені до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, що узяті з архівного ресурсу, розміщеного на сайті, є такі, що різняться. Таким чином, не доведено, що відповідачу було доведено та такий був обізнаний про Умови та правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитної карти, до яких приєднується та що саме такі дійсно діяли на момент приєднання.

Сама по собі роздруківка з сайту банку на доведеність позовних вимог як така належним допустимим доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банку), яка може вносити та періодично вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування,оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (05.03.2011 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16.10.2019 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Як убачається та підтверджується, то про ці обставини безпосередньо мається вказівка в анкеті-заяві від 05.03.2011 року, на підставі якої висуваються вимоги Банком до відповідача ОСОБА_1 , де зокрема зазначено на те, що Умови та Правила надання банківських послуг розташовуються на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua та їх актуалізація Умов та Правил надання банківських послуг проводиться банком не частіше 1 разу на місяць (а.с. 9).

Встановлені обставини та відповідні ним відносини узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду, зокрема, від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16, від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, а також у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (14-131цс19), де вказано, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Крім того, ті обставини, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, узгоджуються з правовою позицією та це підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин, з врахуванням вище наведеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку до спірних правовідносин, які розглядаються, не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки наявність таких обставин, які б підтверджували факт спірних правовідносин, є не доведеною. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Судом встановлено, що в наданій заяві мається позначка працівника Банку ОСОБА_3 лише щодо правильності та достовірності відомостей про клієнта при складанні заяви, що ці відомості у ній ним перевірені та проведена ідентифікація клієнта, відповідно до Порядку ідентифікації, який за правилом застосовується при відкритті рахунків та випуску розрахункових карток (а.с. 9 на звороті).

Однак, при цьому дана заява-анкета від 05.03.2011 року не містить жодних послань та такі обставини не доведені жодними іншими відносними та допустимими доказами про те, що від 05.03.2011 року чи від іншої дати дійсно був відкритий картковий рахунок на ім`я відповідача ОСОБА_1 , що на цей рахунок дійсно мало місце зарахування кредитних коштів у розмірі 19500 грн. або в іншому розмірі, що відповідач отримав кредитну картку «Універсальну» та пін-код до неї, більш того користувався грошовими коштами на картці та що ці обставини знайшли своє підтвердження відносними та допустимими доказами у судовому засіданні, зокрема наданою розпискою про отримання ОСОБА_1 кредитної картки, меморіальним ордером про зарахування коштів на картку, випискою з відповідного банківського рахунку про рух грошових коштів по цій картці та інше.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач підписав Анкету-заяву, в якій зазначено лише бажання отримати платіжну карту за типом кредитка «Універсальна». Однак, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів того, що ним дійсно наданий відповідачу ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого ліміту, а тим більше у розмірі, який висувається у позові, а саме 19500грн., не доведені обставини того, як зазначає у позові, що на момент вчинення правочину надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором у межах встановленого кредитного ліміту. Законом закріплено, що договір позики є укладеним саме з моменту передачі коштів (ч. 2 ст. 1046 ЦК України). Дана норма розповсюджується й на кредитні відносини.

При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, які б підтверджували факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 37316,93 грн. У позовній заяві зазначено, що відповідачу ОСОБА_1 позивачем було надано кредит у розмірі 19500,00 грн., при цьому із дослідженої у судовому засіданні анкети-заяви розмір кредитного ліміту із відповідачем банком взагалі був визначений 1000 грн. Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Суд не приймає як належний відносний та допустимий доказ наданий розрахунок заборгованості на підтвердження того, що АТ КБ «Приватбанк» були надані відповідачеві ОСОБА_1 кредитні кошти 19500,00 грн за встановленим лімітом, та що останній здійснював фінансові операції платежі саме з цих коштів за допомогою відповідної виданої на це кредитної карти, та погашення платежів відбувалось частково на відповідний цій карті рахунок. Так як розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку.

Більш того, ознайомившись з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 5-8), який у сукупності з іншими доказами може бути врахований тільки на обґрунтування та виведення ціни позову, то суд зазначає на неможливість встановлення з його змісту виведених сум заборгованості, графи якого не відповідають та підсумки за якими суперечать виведеним сумам (нарахована пеня за прострочене зобов`язання накопичувальним порядком 630,89; у висновку виведено 7243,70), а також складовим ціни позову (заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту разом складають 18819,55+8760,78, а обґрунтовується, що кредит наданий усього 19500,00 грн), не можливо простежити, з якої саме суми частини тіла кредиту нараховувались відсотки та пеня, та в якому розмірі . Суд при вирішенні даного спору зобов`язаний дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити умови кредитного договору, виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, однак позивач не надав суду вказаних доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, у строки та спосіб згідно встановленого порядку, сторони не мали обмежень у реалізації своїх прав та обов`язків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на викладене, приймаючи до уваги, що банком не надано суду достатніх доказів укладання з відповідачем від 05.03.2011 року кредитного договору у формі приєднання, не надано доказів досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов кредитного договору, а також не підтверджені обставини фактичного отримання та користування відповідачем грошовими коштами, то позовні вимоги слід вважати необґрунтованими, не доведеними та за цих підстав у позові слід відмовити у повному обсязі.

У зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог відсутні підстави застосування положень позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог понесені судові витрати лишаються на стороні позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 626, 628, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя