Справа № 463/6411/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/1436/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.

з участю представника Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Мартиняк Р.М., Гаврютіна В.П. та його представника Пахута С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справуза апеляційною скаргою Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 21 травня 2018 року у справі за позовом управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути об`єкт оренди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення, посилаючись на те, що 19 квітня 2002 року між Управлінням ресурсів Львівської міської ради, функції якого виконує Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-0841 (далі Договір оренди), за умовами якого відповідачу надано в оренду нежитлове приміщення (гараж) загальною площею 18,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір оренди було укладено на строк до 19 квітня 2005 року та в подальшому пролонговано до 19 квітня 2017 року.

Після закінчення вказаного строку дії Договору оренди ним було направлено відповідачу повідомлення від 27 квітня 2017 року № 2302-вих-2038 про припинення договірних відносин та обов`язок орендаря протягом 15 днів повернути орендоване приміщення, однак відповідач об`єкт оренди не повернув і продовжує незаконно користуватися ним.

Враховуючи викладене, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради просило зобов`язати ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення загальною площею 18,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 21 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач - управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі покликається на те, що відповідно до п. 4.3 договору оренди необхідною умовою для припинення договору після закінчення строку його дії є наявність заяви однієї із сторін про припинення договірних відносин, і ні умовами договору, ні Законом України «Про оренду державного та комунального майна» не передбачено обов`язку орендодавця підтвердити факт отримання орендарем цього повідомлення, як помилково вважав суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаного позову.

Зазначає, що суд не дав належної правової оцінки письмовим доказам, які позивач подав на підтвердження законності своїх вимог.

Просить рішення Личаківського районного суду м.Львова від 21 травня 2018 року скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, поясненняпредставника Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Мартиняк Р.М. на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що 19 квітня 2002 року між управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавцем) та відповідачем ОСОБА_1 (орендарем) укладено договір оренди нерухомого майна строком на три роки до 19 квітня 2005 року (а.с.4-5), згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування (оренду) нерухоме майно приміщення гаражу, загальною площею 18,9 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 (далі-об`єкт оренди).

На виконання п.п.3.1-3.4 договору оренди, 19 квітня 2002 року сторонами було підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди (а.с.6).

Пунктом 4.2 договору оренди передбачено, що перебіг терміну дії цього договору починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта оренди.

Відповідно до п.4.3 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 4.8 договору передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

У пунктах 9.1-9.5 договору встановлено обов`язок орендаря повернути об`єкт оренди орендодавцю після закінчення терміну дії договору оренди та визначено порядок передачі (приймання) об`єкта оренди.

Так, відповідно до п.9.3 договору, об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням балансоутримувачем) протягом 15 днів після закінчення терміну дії договору.

При передачі об`єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами (п.9.4 договору).

Відповідно до п.9.5 договору, об`єкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання.

Аналогічні за змістом положення містяться у ст.ст.759-765, 785, 795 ЦК України та ст.ст.17, 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Судом встановлено, що договір оренди було пролонговано до 19.04.2017 року.

Заявою від 27 квітня 2017 року позивач повідомив відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди (а.с.7).

Вказану заяву-повідомлення позивачем було надіслано рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідача, яка вказана у договорі оренди: АДРЕСА_2 (а.с.5 (зворот), 7, 8).

Ця адреса є зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 (а.с.14, 27).

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву (а.с.24-25) зазначав, що жодних повідомлень від позивача він не отримував і належних доказів про вручення йому поштового відправлення із заявою від 27 квітня 2017 року про припинення договірних відносин позивач суду не надав.

Аналогічні за змістом пояснення містяться й у відзиві відповідача на апеляційну скаргу (а.с.95-96).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції погодився із доводами відповідача та дійшов висновку про відсутність належного повідомлення відповідача про припинення договору оренди, вважаючи, що належним доказом направлення повідомлення про припинення договірних відносин може вважатись виключно опис вкладення до поштового відправлення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Пунктом 13.2 договору оренди, передбачено, що у випадку зміни юридичної адреси, номеру розрахункового рахунку, місцезнаходження, інших реквізитів, сторони зобов`язуються у 10-ти денний термін повідомити один одного про зміни, що стались, а у разі невиконання цього пункту, всі повідомлення, які направлені за попередньою адресою, вважаються врученими.

Як уже зазначалось вище, в матеріалах справи є письмова заява позивача від 27 квітня 2017 року з повідомленням відповідача про припинення договору оренди (а.с.7), яка надіслана відповідачеві 03 травня 2017 року до спливу місячного строку з дня закінчення терміну дії договору, встановленого у п.4.3 договору.

Факт прийняття 03 травня 2017 року відділом поштового зв`язку від позивача цієї заяви, як поштового відправлення, адресованого відповідачу за вказаною вище адресою місця його проживання, для пересилання адресату підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень від 28 квітня 2017 року (а.с.8), в переліку якого міститься вихідний номер та дата заяви від 27 квітня 2017 року з відбитком печатки поштового відділення про прийняття цього поштового відправлення.

Згідно даних пошуку поштових відправлень Укрпошта, таке повідомлення вручено особисто ОСОБА_1 05 травня 2017 року (а.с.46 зворот)

Таким чином доводи відповідача про те, що він не отримував такого повідомлення не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Отже, позивач дотримався умов договору і у встановлений пунктом 4.3 договору строк повідомив відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору, а тому відповідач зобов`язаний був повернути (передати) об`єкт оренди позивачу, як це передбачено договором, що в повній мірі узгоджується із загальною нормою статті 526 ЦК України про те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Той факт, що відповідач після закінчення терміну дії договору оренди сплачував орендну плату за цим договором, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки не скасовує факту припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору.

Суд першої інстанції в повній мірі не врахував наведені вище норми матеріального права та умови укладеного між сторонами договору, не дав належної правової оцінки доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути позивачеві об`єкт оренди за договором оренди від 19 квітня 2002 року нежитлове приміщення гаражу, загальною площею 18,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, вимога позивача про виселення відповідача з цього нежитлового приміщення є безпідставною, оскільки спірне приміщення відповідачу надавалось не для проживання, а для зберігання транспортного засобу, тому задоволенню не підлягає.

У зв`язку із задоволенням апеляційним судом названої вище вимоги, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, які поніс позивач в розмірі 4000 грн., що підтверджено документально, підлягають стягненню з відповідача у користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління комунальної власності департаменту апеляційну скаргу управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 ) повернути управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (м.Львів, пл.Галицька, 15, ) об`єкт оренди за договором оренди від 19 квітня 2002 року нежитлове приміщення гаражу, загальною площею 18,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 ) у користь управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (м.Львів, пл.Галицька, 15, ) судові витрати в розмірі 4000 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.