КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа №753/4624/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4340/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 5 листопада 2019 року (суддя Мицик Ю.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

встановила:

рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року позов задоволено, надано дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до республіки Іспанія, в супроводі її матері без згоди та супроводу батька в період з 1 червня 2019р. по 31 серпня 2019р. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 704грн 80коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року - без змін.

30 вересня 2019р. представник ОСОБА_2 - адвокат Мінаєв Д.Д. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати, в якій заявник просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000грн.

Мотивуючи заяву, представник позивача зазначав, що до позовної заяви був долучений попередній орієнтовний розрахунок витрат з доказами оплати послуг адвоката у розмірі 5000грн, що підтверджується відповідною випискою ПАТ КБ «Приватбанк», однак судом при ухваленні рішення не було вирішено питання розподілу понесених позивачем судових витрат.

5 листопада 2019р. представник ОСОБА_1 - адвокат Поліщук С.Ю. подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення та просила відмовити у її задоволенні.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 5 листопада 2019 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Мінаєва Дмитра Дмитровича про ухвалення додаткового рішення задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, оскільки представником позивача не надано детального опису наданих адвокатських послуг, акту виконаних робіт (наданих юридичних послуг), як це передбачено п. 4 договору про надання правової допомоги від 1 грудня 2017р., а суми адвокатської винагороди, зазначені в позовній заяві, та в попередньому розрахунку витрат до позову від 15 березня 2018р., є різними - 2 500грн та 5000грн.

Крім того, відповідач зазначає, що з наданої квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» № JT0HEJDT6H4QB1AF від 15 березня 2018р. вбачається, що ОСОБА_2 сплатила 5 000грн фізичній особі - Мінаєву Д.Д. на його особистий картковий рахунок, а не на підставі договору про надання правової допомоги від 1 грудня 2017р. і не в рамках цивільної справи №753/4624/18.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.166, 174, 183, 184 т.2), двічі у судове засідання не з`явилися.

Позивач та її представник адвокат Мінаєв Д.Д. про день та час розгляду апеляційної скарги двічі повідомлялася за наявними в матеріалах справи адресами, про судове засідання 25 лютого 2020р. представник позивача отримав повідомлення 21 лютого 2020 року (с.с.178 т.2), а позивач була повідомлена телефонним зв`язком (с.с.175 т.2), однак у судове засідання не з`явилися. Про судове засідання 10 березня 2020 року ні позивач, ні її представник судове повідомлення не отримали (с.с.186-187 т.2), у судове засідання не з`явилися.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини зауважує, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (BALATSKYY v. UKRAINE, № 34786/03, § 30, ЄСПЛ, від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах

розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Колегія суддів вважає, що позивач та її представник, будучи обізнаними про апеляційний розгляд, двічі у судове засідання не з`явилися, судові повідомлення отримувати припинили, що свідчить про втрату ними зацікавленості у вирішенні даної справи, а їх поведінка призводить до затягування розгляду справи, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України апеляційний розгляд був проведений у відсутність учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 понесла витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується належними доказами, її позовні вимоги задоволені, а відтак судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду не можна з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Отже, додаткове рішення у справі може бути ухвалене тільки до закінчення строку, протягом якого можливе виконання рішення суду.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року, надано дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до республіки Іспанія, в супроводі її матері без згоди та супроводу батька в період з 1 червня 2019р. по 31 серпня 2019р.

Таким чином, строк виконання рішення суду від 19 грудня 2018 року закінчився 31 серпня 2019 року.

Разом з цим, заява представником ОСОБА_2 - адвокатом Мінаєвим Д.Д. про ухвалення додаткового рішення направлена до суду 30 вересня 2019 року, тобто після закінчення строку виконання рішення суду.

Суд першої інстанції на вказані норми процесуального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для прийняття додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухвалені додаткового рішення порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тому додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про

відмову у задоволенні заяви.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 5 листопада 2019 року скасувати, у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Мінаєва Дмитра Дмитровича відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк