ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/474/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №702/537/19 Категорія: 310000000 Діденко Т. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддівВініченка Б.Б., Храпка В.Д., Бондаренка С.І.
за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що на підставі рішення Деснянського районного суду м.Чернігів від 19.07.2005 р. присуджено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитини повноліття. Зазначила, що на потреби сина, лікування, харчування, речей щоденного вжитку, засобів гігієни, а також для розвитку інтересів дитини потрібно значно більше коштів. Відповідач їздить за кордон, але додаткових коштів на утримання сина не дає. Зазначила, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилаючись на ст. 180-182, 184, 192 СК України, позивач просила збільшити розмір аліментів, та щомісячно стягувати з ОСОБА_2 , на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09.07.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини (а.с.15). У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання ухвалою від 26.07.2019 р. прийнято рішення про проведення заочного розгляду даної справи (а.с.25).

Заочним рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.07.2019 р. позов задоволено повністю, збільшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат. Відкликано із виконання виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 19.07.2005 р. до досягнення дитиною повноліття, у справі №2-6115/05, рішення Деснянського районного суду м.Чернігів від 19.07.2005 р. (а.с.26-28).

Не погоджуючись з заочним рішенням відповідач ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення, мотивуючи її тим, що у визначений судом строк 22.07.2019 р. він направив на адресу позивача ОСОБА_1 та суду поштою відзив на позовну заяву з додатками на підтвердження своїх заперечень проти позову. Проте в порушення ч.4 ст.223, 280 ЦПК України 26.07.2019 р. суд розглянув справу у першому ж судовому засіданні без врахування його заперечень та доказів, зазначених у відзиві. Так, судом не було враховано, що його матеріальне становище, погіршилось, в тому числі в зв`язку зі збільшенням кола осіб які перебувають на його утриманні, так зокрема він має ще двох дітей, які народилися від іншого шлюбу (а.с.46-48).

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04.11.2019 р. заяву ОСОБА_2 задоволено, скасовано заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.07.2019 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження (74-76).

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09.01.2020 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат. Відкликано із виконання виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 19.07.2005 р. до досягнення дитиною повноліття, у справі №2-6115/05, рішення Деснянського районного суду м.Чернігів від 19.07.2005 р.

Часткове задоволення позову суд мотивував матеріальним становищем сторін, зокрема, наявністю на утриманні відповідача, окрім сина ОСОБА_4 , ще двох дітей, сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його необґрунтованим та незаконним, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09.01.2020 р. частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) - ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову.

Апеляційні вимоги мотивувала тим, що суд при розгляді справи взяв до уваги лише становище відповідача, врахував, що на його утриманні перебуває двоє інших дітей, і при цьому не врахував, що на її утриманні окрім спільної з відповідачем дитини, також перебуває інша дитина - дочка ОСОБА_7 . Зазначила, що на даний час вона не працює, будь-яких джерел доходу не має, а тому, аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі присудженого судом є недостатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідач ОСОБА_2 не оскаржував в апеляційному порядку рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09.01.2020 р.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09.01.2020 р. в оскаржуваній позивачем частині залишити без змін. ОСОБА_2 вважає, що доводи апеляційної скарги позивача безпідставні, необґрунтовані, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині. Зазначив, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів правильно врахував, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на користь позивача ОСОБА_1 у нього змінилось сімейне і матеріальне становище в зв`язку зі збільшенням кола осіб, які перебувають на його утриманні. Крім сина ОСОБА_4 він на даний час має двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Від матеріального забезпечення свого сина ОСОБА_4 не відмовляється, і згідний здійснювати його виходячи із матеріального та сімейного стану. Проте стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, є дискримінаційним по відношенню до інших дітей, яких він зобов`язаний утримувати за законом та позбавить його можливості забезпечити себе навіть найнеобхіднішим.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна вказаного позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглянута без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2000 по 2006 рік перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.3 зворотній бік). Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5).

Неповнолітній, мешкає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с. 6).

Зазначені обставини сторонами не оспарюються.

У 2005 році позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину та на своє утримання.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігів від 19.07.2005 р. присуджено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 19.07.2005 р., до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з 19.07.2005 р., до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, матеріальний стан позивача ОСОБА_1 погіршився, зокрема її сімейний склад збільшився, так згідно довідки про склад сім?ї виданої виконавчим комітетом Цибулівської селищної ради до складу сім?ї входять: син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.6).

З зростанням дітей, на їх потреби, а саме, лікування, харчування та загальний розвиток витрачається більше коштів ніж, тоді коли на утриманні позивача був лише син ОСОБА_4 .

Разом з тим, судом встановлено, що рівень матеріального забезпечення відповідача ОСОБА_2 по справі з часу ухвалення рішення Деснянського районного суду м.Чернігів зменшився, що підтверджується матеріалами справи.

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , окрім сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має на утриманні ще двох дітей, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.34), дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.33), (а.с.87-88).

Крім того, згідно дослідження проведеного діагностичним центром МРТ ТОВ «Ваша надія» м.Чернігів, ОСОБА_2 має захворювання правого колінного суглоба артроз ІІ- ст., що підтверджується копією висновку лікарів вказаної медичної установи (а.с.35).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №174568618 від 20.07.2019 р., встановлено, що відсутні відомості, про наявність у відповідача ОСОБА_2 будь-якого нерухомого майна (а.с.36).

Отже, зазначені обставини свідчать про погіршення матеріального становища, як позивача, так і відповідача по справі.

Суд, розглядаючи питання обґрунтованості заявлених вимог дійшов висновку, що з врахуванням того, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, погіршення матеріального стану відповідача, а також те, що відповідач має на утриманні інших двох дітей, вік дитини, що обумовлює збільшення коштів, потрібних на її утримання, керуючись принципом виваженості та справедливості, з метою захисту прав та інтересів дитини, прийшов до висновку, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, підлягають частковому задоволенню.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме збільшення розміру аліментів в частині мінімального розміру і стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано частково задовольнив заявлений позов.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Всупереч тверджень позивача, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, яким дав належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи. При вирішенні справи суд застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.

За приписами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Статтею 51 Конституції України, гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 180 СК України, встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зі змісту ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Водночас, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання" при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, суд повинен з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Судова колегія приходить до висновку, що при розгляді справи суд першої інстанції дотримувався принципів пропорційності у цивільному судочинстві, змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, врахував інтереси всіх учасників справи, в тому числі матеріальне становище як позивача так і відповідача.

Разом з тим колегія суддів не може брати до уваги апеляційні доводи ОСОБА_2 про те, що однією із підстав часткового скасування рішення суду першої інстанції є та обставина, що районний суд при винесенні рішення поза увагою залишив той факт, що на її утриманні окрім спільної з відповідачем дитини, також перебуває інша дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що в свою чергу підтверджує погіршення її матеріального становища.

Так, відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, з огляду на вищезазначені положення цивільного процесуального закону колегією суддів не приймаються до уваги докази від сторони позивача на стадії апеляційного перегляду справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 не зазначала про те, що на її утриманні крім сина ОСОБА_4 , перебуває ще одна дитина - дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і не наголосила на тому, що саме у зв`язку з народженням другої дитини погіршився її матеріальний стан, що є підставою для збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , а зазначила про це лише в апеляційній скарзі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивувала, тим, що на потреби сина, лікування, харчування, речей щоденного вжитку, засобів гігієни, а також для розвитку інтересів дитини потрібно значно більше коштів та при цьому послалася на вимоги ч.2 ст.182 СК України.

Разом з тим, при подачі позовної заяви, нею була подана довідка видана виконавчим комітетом Цибулівської селищної ради про склад сім?ї в якій вказано, що до складу сім?ї входять: син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.6), даному доказу судом була надана належна оцінка.

За таких обставин колегія суддів вважає, що долучена до апеляційної скарги копія свідоцтва про народження дитини (а.с.116) не може бути прийнята судом апеляційної інстанції, оскільки не була подана і не була заявлена як доказ в суді першої інстанції, та не була предметом його дослідження. При цьому позивачем не вказано поважності причин ненадання такого доказу до суду першої інстанції, що унеможливлює прийняття копії свідоцтва про народження на стадії розгляду справи апеляційним судом.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача, про те, що відповідачем не надано доказів про його неможливість сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , саме у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, спростовуються матеріалами справи, яким суд надав належну оцінку.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що стягнення аліментів з відповідача необхідно здійснювати починаючи з дня пред`явлення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до підпункту 4 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Врахувавши викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильних та мотивованих висновків суду першої інстанціє, а відтак апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

При вирішенні справи суд першої інстанції з`ясував всі обставини справи, належно оцінив докази, з урахуванням вимог закону щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, правильно встановив фактичні обставини справи. Виниклим правовідносинам дав вірну правову оцінку і обґрунтовано частково задовольнив позов.

Правові висновки суд повно виклав у рішенні та належно їх мотивував.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу верховенства права, правильно задовольнив заявлений позов ОСОБА_1 в частковому розмірі, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Отже, оскаржуване рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: