ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/3027/20
провадження № 2/753/4639/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Каліушко Ф.А., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Арена-Медіа Експерт», Державного реєстратора Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Шентак Людмили Віталіївни та Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Борозинець Юліани Георгіївни, про визнання недійсними договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, рішення загальних зборів учасників товариства, акту прийому-передачі часток у статутному капіталі, скасування запису щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу та зобов`язання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Арена-Медіа Експерт», Державного реєстратора Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Шентак Людмили Віталіївни та Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Борозинець Юліани Георгіївни, про визнання недійсними договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, рішення загальних зборів учасників товариства, акту прийому-передачі часток у статутному капіталі, скасування запису щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу та зобов`язання вчинити дії.

В заяві позивач посилається на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23.05.2019 року було укладено договір купівлі-продажу частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арена-Медіа Експерт», а 30.05.2019 року Державним реєстратором Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Шентак Людмилою Віталіївною внесено зміни до відомостей про зазначену юридичну особу.

Вважаючи, що вказаними діями його (позивача) права порушені, ТОВ «Фінансова компанія «Женева» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з даним позовом, де просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, рішення загальних зборів учасників товариства, акту прийому-передачі часток у статутному капіталі, скасувати запис щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу та зобов`язати вчинити дії.

При цьому, статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Можна зробити висновок, що юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Підвідомчість господарських справ установлена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у відповідності до якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до частини першої статті 62 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Як установлено в частинах першій, третій статті 167 ГК України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно зі статтею 10 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» (далі - Закон № 1576-XII) учасники мають право, зокрема, брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 11 цього Закону учасники товариства зобов`язані: а) додержувати установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства; б) виконувати свої зобов`язання перед товариством, в тому числі і пов`язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами; в) не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства; г) нести інші обов`язки, якщо це передбачено цим Законом, іншим законодавством України та установчими документами.

У статті 50 Закону № 1576-XII вказано, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Відповідно до статті 51 вказаного Закону установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів, розмір і порядок формування резервного фонду, порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі. Зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткові внески учасників не впливають на розмір їх частки у статутному капіталі, вказаної в установчих документах товариства, якщо інше не передбачено установчими документами.

Статтею 53 Закону № 1576-XII передбачено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відчужив ОСОБА_2 частку у статутному капіталі ТОВ «Арена-Медіа Експерт» згідно з договором купівлі-продажу від 23.05.2019 року.

Хоча між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і виникли правовідносини за цивільно-правовим договором, проте цей договір стосується розпорядження корпоративними правами ТОВ «Арена-Медіа Експерт», відтак даний спір щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу часток в статутному капіталі, рішення загальних зборів учасників товариства, акту прийому-передачі часток у статутному капіталі, скасування запису щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства і він має розглядатися господарським судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та вимоги законодавства, суд вважає, що у відкритті провадження у справі, належить відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 186, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Арена-Медіа Експерт», Державного реєстратора Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Шентак Людмили Віталіївни та Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Борозинець Юліани Георгіївни, про визнання недійсними договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, рішення загальних зборів учасників товариства, акту прийому-передачі часток у статутному капіталі, скасування запису щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.