ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року

м. Харків

Справа № 756/319/20

Провадження № 22-ц/818/3987/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2020 року, постановлену суддею Аркатовою К.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», Публічного акціонерного товариства» Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання договору купівлі продажу(відступлення) прав вимоги недійсним,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із вказаним позовом.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва справу в порядку п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України передано до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Із змісту позовної заяви вбачається, що 28.11.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором 28.11.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є чотирикімнатна квартира, загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 90,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги №2082/К ПАТ «Дельта Банк» відступив новому кредитору/іпотекодержателю ТОВ «Укрдебт плюс» право вимоги до ОСОБА_1 за договором надання кредиту №0 від 20.11.2007 та іпотечним договором №б/н від 28.11.2007 укладений з АКІБ «Укрсиббанк», право вимоги раніше належало АТ «ДельтаБанк»

19.03.2020 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення вказаного позову, в якій просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності; заборонити будь яким суб`єктам державної реєстрації здійснювати стосовно квартири за вказаною адресою будь які реєстраційні дії, які передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; заборонити ТОВ «Укрдебт Плюс» вчиняти будь які дії направлені на відступлення третім особам прав вимоги (втому числі, але не виключно, укладати договори купівлі продажу прав вимоги та факторингу) до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.11.2007 року, договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.11.2007 року, договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.07.2008 року, договором іпотеки (нерухомого майна) від 28.11.2007 року та договором іпотеки від 25.07.2008 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов`язані з посвідченням будь яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою Товариство з обмеженою відповідальністю «УКДЕБТ ПЛЮС» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права, є незаконною та необґрунтованою.

Зазначено, що позивачем не доведено необхідність забезпечення позову. ТОВ «Укрдебт Плюс» не є стягувачем у будь-якому виконавчому провадженні, власником майна є саме позивач, відповідач не здійснював і не здійснює дії направленні на відчудження майна, позивачу лише направлено лише вимогу з проханням у добровільному порядку погасити прострочену заборгованість.

Відповідно до ч. 1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається предметом спору є визнання договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 07.11.2019 року №2082/к недійсним.

За умовами вказаного договору ПАТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «УКДЕБТ ПЛЮС» право вимоги до ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.11.2007; договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.11.2007; договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.07.2008; договором іпотеки (нерухомого майна) від 28.11.2007 року та договором іпотеки від 25.07.2008 року.

Позивач звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову посилалась на те, що відповідач ТОВ «УКДЕБТ ПЛЮС» не могло набути право вимоги за всіма договорами оскільки не є фінансовою установою. Вважає, що відповідач 1 може продати майно або відступити право вимоги, тому в подальшому це може ускладнити виконання рішення в майбутньому.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для розгляду по суті справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи може такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

За правилами п. 1 ч.1, ч. 3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будинок не можна вважати співмірним, оскільки арешт передбачає заборону користування майном як власнику майна так і іншим особам які мають законне право користування цим майном.

Беручи до уваги, що позивач оскаржує договір відступлення прав вимоги до якого входять договори іпотеки майна належного позивачу, судова колегія вважає обґрунтованими вимоги заяви позивача в частині заборони відчуження спірного майна.

За таких обставин, судова колегія вважає співмірним спосіб забезпечення позову застосований судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Частиною першою статті 375ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що постановлена ухвала судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, отже, ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.367,374,375,381,382,383,384,389,390,391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий: О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року