КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №357/8378/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2722/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року (суддя Бондаренко О.В.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання природного газу,

встановила:

у липні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання природного газу у сумі 14 935грн 86коп. та судових витрат у розмірі 1 762грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що є постачальником природного газу на підставі ліцензії, виданої 1 липня 2015 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1588 від 21 травня 2015 року. Постачання природного газу відповідачу здійснювалося відповідно до типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Київоблгаз Збут» та державного регулятора НКРЕКП, і до якого фактично приєднався відповідач споживаючи природний газ.

Позивач стверджував, що з 1 липня 2015 року по 27 липня 2016 року ОСОБА_1 було спожито 2704 куб.м. газу, що зафіксовано у щомісячних журналах зняття показників лічильника, однак відповідачем користування газом не оплачувалося, у зв`язку із чим виникла заборгованість на загальну суму 14 935грн 58коп. станом на 1 липня 2017 року та постачання газу до будинку відповідача було припинено 27 липня 2016 року у зв`язку із заборгованістю.

Ухвалою суду від 6 червня 2017 року скасований судовий наказ від 24 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті послуг з газопостачання газу у сумі 14 935,58грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» заборгованість за надані послуги з постачання природного газу у сумі 14 518грн 68коп. та судові витрати у розмірі 1 712грн 81коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та закрити

провадження у справі.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки провадження у справі було відкрито всупереч п. 3 ст. 186 ЦПК України, так як в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває справа за його позовом до ТОВ «Київоблгаз Збут» про визнання претензій безпідставними, відшкодування матеріальних та моральних збитків.

Крім того, відповідач посилається на помилковість висновків суду, оскільки він не отримував, не підписував та не направляв позивачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу, що свідчить про відсутність правовідносин з позивачем; в матеріалах справи не має квитанцій про отримання та оплату ним послуг ТОВ «Київоблгаз Збут»; позивачем не було надано доказів в обґрунтування продовження постачання природного газу за наявності боргу перед попереднім постачальником - ПАТ «Київоблгаз»; судом не враховано, що у наданій позивачем формі фінансового стану зазначено про наявність угоди № 110043 від 2006-07-12, однак він ніяких угод з ПАТ «Київоблгаз» не підписував, оскільки з 2004 року постійно проживав у США; позивачем порушено вимоги п. 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30 вересня 2015 року та розділу ІІІ п. 17 Правил постачання природного газу, оскільки за наявності річного боргу за спожитий газ, позивач повинен був ще влітку 2015 року припинити газопостачання.

Також відповідач вважає, що судом не з`ясовано, яким чином здійснювалися щомісячні зняття показників газового лічильника слюсарем експлуатації підземних газопроводів Босовською Н.П. у будинку, в якому місяцями ніхто не жив, яким чином і з ким у жовтні 2016р. проводилося корегування спожитих показників.

Відповідач зазначає, що не відповідають обставинам справи і висновки суду про належне повідомлення його про наявність заборгованості, оскільки надані позивачем документи не містять його підпису та складання акту по відключення об`єкту від 27 липня 2016р. у його присутності, оскільки даний акт не містить його підпису.

Крім того, відповідач вважає безпідставним посилання суду на правовий висновок Верховного суду України, висловлений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, оскільки в даному випадку не має ні договору з постачальником, ні заяви-приєднання, ні доказів оплати ним наданих послуг, ні доведеного факту користування ним природним газом чи будь-яких інших документів, які б підтверджували наявність правовідносин з ТОВ «Київоблгаз Збут».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Речицької Я.О., яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача - адвоката Осадчого В.М., який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у будинку АДРЕСА_1 .

Згідно акту ПАТ «Київоблгаз» від 27 липня 2016 року газопостачання до будинку відповідача було припинено у зв`язку із наявною заборгованістю по оплаті за газопостачання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 фактично споживав природний газ, який поставлявся до його будинку позивачем протягом липня 2015 року - липня 2016 року, а відтак приєднався до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Також суд першої інстанції зазначив, що відповідач не надав доказів оплати за спожитий газ, заборгованість перед позивачем виникла з 1 липня 2015 року та існувала

станом на 27 липня 2016 року, а відтак підлягає стягненню у примусовому порядку.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

08 травня 2015 року набрав чинності Закон України «Про ринок природного газу» (далі Закон), який визначає наступних суб`єктів ринку природного газу: оператор газотранспортної системи; оператор газорозподільної системи; оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач (п.39 ч.1 ст.1 Закону).

У п. 28 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що постачання природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

З матеріалів справи вбачається, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 4 червня 2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» видана Ліцензія на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом строком дії з 01.07.2015 по 30.06.2020 (а.с.11).

Як зазначав ОСОБА_1 у поясненнях суду першої інстанції, він є власником будинку АДРЕСА_1 , у спірний період у будинку проживали родичі його дружини. При цьому, відповідачем не заперечувалося постачання природного газу до будинку та наявність газового лічильника у будинку.

Таким чином, ОСОБА_1 є побутовим споживачем газу.

Частинами 1 та 3 статті 12 Закону визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 13 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що постачання та розподіл природного газу мають забезпечуватися безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та якості.

Враховуючи вказані норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відсутність укладеного між сторонами договору про постачання природного газу не звільняє відповідача, як споживача, від обов`язку здійснити оплату за спожитий природний газ, який з 1 липня 2015 року поставляв позивач до його будинку.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів постачання відповідачу природного газу, колегія суддів вважає безпідставними, так як матеріали справи не містять документів, що у спірний період природний газ не постачався до будинку відповідача або

постачався іншим постачальником, з яким відповідач уклав відповідний договір і послуги якого сплачував.

Взаємовідносини постачальника із споживачем визначаються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року (далі Правила), та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року.

Пунктом 4 (абзац 3) розділу ІІІ Правил визначено, що у разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Відповідачем суду першої інстанції не надано доказів, що він звертався до АТ «Київоблгаз» або позивача із заявою про відмову укласти договір про постачання природного газу, а відтак підстав для звільнення його від обов`язку сплатити за поставлений до його будинку газ у спірний період не встановлено.

Згідно п. 1 розділу І Правил постачання природного газу вони регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з оператором газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ).

Відповідно до п.13 розділу ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Згідно п.4.4 Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

За змістом наведених норм обов`язковим учасником відносин по постачанню споживачу природного газу є оператор ГРМ, який визначає об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Відповідно до п.1 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Згідно абзаців 4 та 5 п.5 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у

взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Позивачем суду першої інстанції надана виписка фінансового стану, складена оператором ГРМ - Білоцерківською філією ПАТ «Київоблгаз», згідно якої станом на 1 липня 2015 року показники газового лічильника, який встановлений у будинку відповідача, становили 61487 куб.м. Станом на 27 липня 2016 року (час відключення будинку від газопостачання) показники лічильника зазначені 64075 куб.м.

Вказані показники підтверджені відомостями про зняття показників, складеними слюсарем служби експлуатації підземних газопроводів Білоцерківської філії ПАТ «Київоблгаз» Босовською Н.П., до обов`язків якої входить зняття показників лічильників у побутових споживачів, зокрема, і у відповідача (с.с.25, 30, 34, 39).

Відповідачем суду не надано доказів, що у спірний період ним проводилася оплата за спожитий газ, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача наявної заборгованості за поставлений газ.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування неправильності обрахунку судом наявної заборгованості, тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в цій частині.

Також колегія суддів враховує, що ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду відповідачем не було надано доказів, які б спростували визначений оператором ГРМ об`єм спожитого газу або не відповідність дійсності показників газового лічильника, які зафіксовані оператором ГРМ.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу.

З метою перевірки показників газового лічильника, який встановлений у будинку відповідача, 9 вересня 2019 року працівниками Білоцерківського відділення ПАТ «Київоблгаз» був здійснений вихід до будинку відповідача, однак, згідно складеного акту обстеження, відповідач працівників оператором ГРМ до лічильника не допустив (с.с.147).

Враховуючи положення ст. 12 ЦПК України, суд першої інстанції зобов`язав відповідача надати документальне підтвердження показників газового лічильника, який розміщений у його будинку. Однак, відповідач вимоги суду не виконав, надав тільки фото пломби, якою опломбовано газовий ввід, чим підтвердив не користування газом після його відключення 27 липня 2016 року.

Частиною 1 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Разом з цим, відповідач обмежився тим, що висловив свої заперечення проти позовних вимог, не надавши у підтвердження своїх заперечень жодного доказу.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки відповідачем суду першої інстанції не було надано доказів не користування газом протягом спірного періоду або оплати за використаний газ, а також доказів на спростування зазначеного позивачем об`єму спожитого відповідачем за спірний період газу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що провадження у справи судом відкрито з порушенням вимог п. 3 ст. 186 ЦПК України, є необґрунтованими, так як матеріали справи не містять інформації про наявність у будь-якому іншому суді справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і вимоги апеляційної скарги про закриття провадження у даній справі, так як правових підстав для цього встановлено не було.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеними нормами матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк