Справа №345/2690/19
Провадження № 2/345/37/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Онушканича В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовом першого заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Калуської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди землі, -

в с т а н о в и в:

Перший заступник керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Калуської міської ради звенувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що Калуською місцевою прокуратурою за результатми опрацювання інформації виконавчого комітету Калуської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 не виконує умови договору оренди землі, що в свою чергу породжує неможливість забезпечення подальшого соціально-економічного розвитку міста та перешкоджає виконанню покладених на орган місцевого самоврядування завдань і є порушенням інтересів держави у бюджетній та земельній сферах.

Рішенням Калуської міської ради від 28.09.2017 року №1080 ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку, площею 0,8111 га на АДРЕСА_1 , для обслуговування каменеобробного заводу. На підставі вказаного рішення 04.10.2017 року між Калуською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, загальною площею 0,8111 га, за умовами якого орендодавець надав орендарю земельну ділянку (кадастровий номер :23:004:0007) в строкове платне користування для обслуговування каменеобробного заводу (виробничих приміщень), яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов договору орендар прийняв у строкове платне користування вказану земельну ділянку та використовує її як власник нерухомого майна, яке на ній розташоване. Відповідно до п.9 договору орендна плапта нараховується з моменту прийняття рішення (рішення від 28.09.2017 року №1080) і повинна вноситись орендарем у грошовій формі в розмірі 104503,17 грн. (відповідно до п.10 договору оренди землі з урахуванням індексу інфляції). У відповідності до п.11 договору орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останням календарним днем звітного періоду в розмірі 1/12 річної суми.

Прокурор зазначає, що в порушення умов договору оренди земельної ділянки від 04.10.2017 року відповідач має заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 04.01.2018 року по 01.05.2019 року в розмірі 128 213,87 грн. Таким чином, в порушення умов договору оренди землі орендар у строки, передбачені договором, розрахунки з орендодавцем не проводив, внаслідок чого утворилася заборгованість по орендній платі в сумі 128 213,87 грн., яка на момент звернення до суду сплачена не була.

При цьому посадові особи Калуської міської ради належним чином не виконують надані їм повноваження, за вказаний період часу не вживають заходи до стягнення вказаної суми боргу (претензії не направлялись, з позовними вимогами до суду не зверталися), у зв`язку із чим до бюджету не надходять значні суми коштів за оренду землі. Тривале невжиття заходів позовного характеру, направлених на забезпечення використання земельних ділянок відповідно до вимог чинного законодавства, як основного багатства, що перебуває під особливою охороною держави, недопущення неправомірного використання земельних ділянок та набуття прав на них обумовлює необхідність захисту інтересів держави прокурором. Таким чином, прокурор просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Калуської міської ради заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 128213,87 грн., а також судовий збір у розмірі 1923,21 грн.

Відповідач подала відзив на позов, згідно якого позов не визнає. Відповідач зазначає, що для вирішення стягнення заборгованості по сплаті орендної плати Калуська міська рада звернулася до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, яка в свою чергу подала позовну заяву до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, де було відкрито провадження від 02.07.2019 року у справі №300/1341/19 і справа знаходиться на розгляді.

Відповідач зазначає, що вона, ОСОБА_1 є людиною і громадянкою України, а не фізичною особою. Відповідно до норм Конституції України в Україііснують права і свободи людини і громадянина, а не фізичної особи. Крім цого, Україна підписала і ратифікувала Конвенцію про захист прав людини (а не фізичної особи). Крім цього, в 1977 році Генасамблея ООН дола визначення, що «фізична особа це особа, яка не є громадянином». Отже, фізична соосба це іноземний громадянин, особа без громадянства та інший мігрант. Відповідач наголошує, що вона є живою, біологічною людиною, народжена природнім шляхом, від народження проживає на території України і є громадянкою самостійної української держави - України і нікому не дозволено звести її до рівня фізичної особи і мігранта у своїй країні.

Відповідач зазначає, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інфомація про відокремлені підрозділи юридичної особи та структури Генеральної прокуратури, які вказані на веб-сайті Генеральної прокуратури України. Щодо Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області, то така організація не зареєстрована в Єдиному державному реєстрі і не вказана, як структура чи підрозділ у прокуратурі Івано-Франківської області. З огляду на це, Калуська місцева прокуратура Івано-Франківської області не є створеним відповідно до закону органом державної влади і не є суб`єктом владних повноважень.

Відповідач наголошує, що вона, купуючи будівлю у промкомбінаті Калуського районного споживчого товариства, згідно договору купівлі-продажу від 08.09.2000 року є власником земельної ділянки, оскільки у державній власності перебувають всі зелі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Земля виробничої території промкомбінату Калуського районного споживчого товариства не належала до земель, які перебували у державній власності. Купуючи нерухоме майно, земля автоматично переходила новому власнику громадянці України ОСОБА_1 , а не фізичній особі. Після звернення відповідача до Калуської міської ради про оформлення земельної ділянки, на якій знаходиться її приватна власність, їй було відмовлено.

Відповідач просить врахувати, що особа з назвою «Калуська міська рада» не є власником земельної ділянки, оскільки відповідо до Конституції України і ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» Калуська міська рада взагалі не є суб`єктом права власності. Калуська міська рада не є власником земельної ділянки, яка належить відповідачці, як громадянці України, тому що при розпаді УРСР керівництво міста не оформило Акт прийому-передачі державної власності земель УРСР у м.Калуші у комунальну власність. Власником державного майна, в тому числі і землі, яке повинно бути передано у комунальну власність, може бути територіальна громада м.Калуша.

Відповідач вказує, що Калуська міська рада, шантажуючи та погрожуючи, зобов`язала її, громадянку ОСОБА_1 підписати фіктивний договір на оренду землі, не беручи до уваги, що власником нерухомого майна у АДРЕСА_1 є громадянка ОСОБА_1 , а не фізична особа. Калуська міська рада мотивувала це тим, що громадянка не може бути власником землі. Займаючись підприємницькою діяльністю і для підписання інвестиційних угод, які вимагали доказу на володіння нерухомого майна і земельної ділянки, громадянка змушена була підписати вищевказаний фіктивний договір оренди.

З огляду на це, позов пред`явлено особою з назвою, яка не має права вимагати відшкодування збитків, оскільки не є власником спірної земельної ділянки і їй не завдано жодних збитків, які навіть гіпотетично могли б стати наслідком спірних правовідносин. Тому відповідач наголошує, що відсутні правові підстави для задоволення позову та просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Керівник Калуської місцевої прокуратури подав відповідь на відзив, вважає заперечення відповідача необґрунтованими з наступних підстав. Так, відповідач стверджує, що 02.07.2019 року ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду (справа №300/1341/19) відкрито провадження у справі за позовом ГУ ДВС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди землі в сумі 94503,17 грн., а тому позов Калуської місцевої прокуратури не підлягає задоволенню. Вказані доводи відповідача не відповідають дійсності, виходячи з наступного. Як зазначалось, 30.05.2015 року Калуськоєю місцевою прокуратурою в інтересах Калуської міської ради заявлено позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди землі в сумі 128213,87 грн.

Відповідач стверджує, що позовна заява невірно подана в порядку цивільного судочинства до фізичної особи ОСОБА_1 . Так, відповідно до ст.24 ЦК України людина, як учасник цивільних відносин, вважається особою. У вказаних правовідносинах відповідач ОСОБА_1 виступає, як громадянка України ОСОБА_1 , а не як фізична особа-підприємець, тому даний спір підсудний Калуському міськрайонному суду.

Підставність звернення органами прокуратури до суду в інтересах органів місцевого самоврядування обґрунтована в постановах Верховного суду у справах №916/2403/16 від 15.05.2018 року, №910/4345/18 від 05.11.2018 року, №910/11919/18 від 17.10.2018 року, №921/8/18 від 19.12.2018 року. Оскільки Калуська міська рада є отримувачем коштів у вигляді орендної плати, тобто саме тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому прокурор обґрунтовано звертається з позовом до суду саме в інтересах міської ради, ооскільки порушені безпосередньо інтереси територіальної громади міста Калуша.

Також керівник Калуської місцевої прокуратури наголошує, що відповідно до ст.ст.12,83 ЗК України Калуська міська рада у даних правовідносинах виступає, як власник земельної ділянки. Вказана обставина також підтверджується витягом з ДЗК від 18.08.2017 року, який міститься в матеріалах справи. Окрім того, правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий власик будинку (будівлі, споруди) у зв`язку із цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Проте відповідачкою до відзиву не надано жодних доказів того, що нею набуто право власності на земельну ділянку. А тому керівник Калуської місцевої прокуратури вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, безпідставними.

Відповідач своїм правом подати заперечення не скористалася.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Рішенням Калуськлї міської ради від 28.09.2017 року №1080 надано в оренду, терміном на 5 років, громадянці ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,8111 га (кадастровий номер :23:004:0007) на АДРЕСА_1 а для обслуговування виробничих приміщень (код КВЦПЗ:11.02. Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості); зобов`язано громадянку ОСОБА_1 в місячий термі укласти догові оренди земельної ділянки та подати його на державну реєстрацію (а.с.12).

Відповідно до ст. 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. А тому покликання відповідача, що до неї, як до людини не можуть бути застосовані норми Цивільного кодексу України, є надуманими та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. За таких обставин договірні правовідносини між Калуською міською радою та ОСОБА_1 врегульовані в тому числі нормами ЦК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Судом встановлено, що 04.10.2017 року між Калуською міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, загальною площею 0,8111 га, за умовами якого орендодавець надав орендарю земельну ділянку (кадастровий номер :23:004:0007) в строкове платне користування для обслуговування каменеобробного заводу (виробничих приміщень), яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Відповідно до акту про передачу земельної ділянки в натурі від 04.10.2017 року (а.с.11) ОСОБА_1 на підставі рішення Калуської міської ради від 28.09.2017 року №1080 та у відповідності з договором оренди землі було передано вказану земельну ділянку в натурі, площею 0,8111 га.

Частиною першою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним, об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (частини перша, друга статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Пунктами 288.5.1., 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що мінімальна орендна плата встановлена у розмірі трьох відсотків нормативної грошової оцінки землі.

Положеннями пункту 2 частини першої статті 13, частини першої статті 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

П.9 договору оренди землі від 04.10.2017 року, укладеного між Калуською міською радою та ОСОБА_1 , передбачено, що орендна плата нараховується з моменту прийняття рішення Калуською міською радою, зазначеному в п.1 даного договору і вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 104503,17 грн. в рік (3,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки).

Відповідно до п.11 договору орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного періоду в розмірі 1/12 річної суми, обчисленої відповідно до грошової оцінки земель, затвердженої рішеннями від 14.07.2014 року №2577 «Про нормативну грошову оцінку земель міста Калуша» та від 24.06.2015 року №3138 «Про порядок розрахунку орендної плати за землю на території міста Калуша».

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, дійсність правочину презюмується. А тому суд не бере до уваги покликання відповідача про фіктивність вищевказаного договору оренди землі, оскільки такий договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, є чинним, а відтак за змістом ст. 629 ЦК України є обов`язковим до виконання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З приводу покликань відповідача, що Калуська міська рада не є належним власником земельної ділянки суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно із статтею 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з пунктами 34, 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Згідно до ст.116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 18.08.2017 року (а.с.15) земельна ділянка (кадастровий номер :23:004:0007), цільове призначення 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться в АДРЕСА_2 а перебуває у комунальній власності.

З урахуванням положень ст.ст.13,144 Конституції України, ст.80 ЗК України, Калуська міська рада, як орган місцевого самоврядування ст.80 ЗК України, Калуська міська рада, як орган місцевого самоврядування в спосіб, визначений законом, наділена виключним правом на надання дозволу на право користування вищевказаною земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності.

При цьому правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).

Як вбачається із положень статті 120 ЗК України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зважаючи на положення цієї статті, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Натомість відповідачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів на підтвердження належності їй на праві власності спірної земельної ділянки. А тому суд вважає безпідставнии твердження відповідача, що дана земельна ділянка належить їй, як громадянці України.

Також суд звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Встановлено, що Калуській міській раді було відомо про порушення умов договору оренди землі від 04.10.2017 року, укладеного між Калуською міською радою та ОСОБА_1 , проте з метою захисту своїх майнових прав та інтересів до суду не зверталася та належним чином не реалізувала свої вимоги щодо стягнення з відповідача суми коштів за оренду землі.

Відповідно до ст. 69 Бюджетного кодексу України орендна плата за користування земельними ділянками належить до доходів загального фонду місцевих бюджетів. Таким чином, порушення інтересів держави полягає у недоотриманні коштів в бюджет органу місцевого самоврядування.

Підставою для звернення до суду із позовом є виявлений прокуратурою факт неналежного здійснення своїх повноважень посадовими особами Калуської міської ради. По даному факту Калуською місцевою прокуратурою 13.06.2019 року зареєстроване кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, внесене до ЄРДР за №0000024 (а.с.29).

Матеріалами справи встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 по договору оренди землі від 04.10.2017 року за період з 04.01.2018 року по 30.04.2019 року складає 128213,87 грн. (а.с.14).

Водночас рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року, яке залишено без змін згідно постанови Восьмого апеляційного адмністратиного суду від 11.02.2020 року (а.с.145-150), позов Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід бюджету заборгованість за платежем орендна плата з фізичних осіб у розмірі 94503,17 грн.

Відповідно до пункту 14.1.147 Податкового кодексу України плата за землю включає в себе дві категорії платежів: земельний податок обов`язків платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійні землекористувачі (пункт 14.1.72 ПКУ); орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності. Її орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пункт 14.1.136 ПКУ).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 28 своєї постанови від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» відповідно до статті 21 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (стаття 21) та Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, а тому їх несплата в установлений строк є заборгованістю перед бюджетом.

Між тим, пред`явлені позовні вимоги стосуються виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди, тобто Калуська міська рада в межах розгляду даної справи виступає як власник земельної ділянки і сторона договору, а не як суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства. Той факт, що адміністрування орендної плати за земельні ділянки, які знаходяться у комунальній власності, покладено на податкові органі не позбавляє прокурора в інтересах Калуської міської ради, як власника земельної ділянки та сторони договору, звернутися з відповідним позовом до суду. Вимога позивача ґрунтується на положеннях ст. 24 Закону України «Про оренду землі».

При цьому зі змісту рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року вбачається, що нарахування податкового боргу у розмірі 94503,17 грн. здійснено також на підставі вищевказаного договору оренди землі від 04.10.2017 року, укладеного між Калуською міською радою та ОСОБА_1 , за користування земельною ділянкою, загальною площею 0,8111 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :23:004:0007). Матеріалами справи встановлено, що податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» від 20.08.2018року №9817-13-0906 контролюючим органом визначено податкове зобов`язання відповідача зі сплати орендної плати за 2018 рік у розмірі 104503,17грн. Враховуючи, що відповідачем було здійснено платіж згідно вказаного податкового повідомлення-рішення у розмірі 10 000,00 грн., рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року з відповідача було стягнуто суму податкового боргу саме у розмірі 94503,17 грн. Тобто з відповідача даним рішенням суду фактично стягнуто плату за користування вказаною земельною ділянкою в АДРЕСА_1 а за 2018 рік. При цьому вказана сума податкового боргу за 2018 рік увійшла до розрахунку загальної суми заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення в межах наявного позову про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за період з 04.01.2018 року по 30.04.2019 року (а.с.16).

Враховуючи, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року по справі №300/1341/19, яке набуло законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг за користування тією ж земельною ділянкою, на підставі того ж самого договору оренди землі, про який йде мова в заявленому позові, то задоволення позову у повному обсязі призведе фактично до подвійного стягнення з відповідача плати за користування земельною ділянкою за 2018 рік.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь Калуської міської ради слід стягнути 33710,70 грн. (128213,87 грн. 94503,17 грн.) заборгованості по сплаті орендної плати, тобто за період з 01.01.2019 року по 30.04.2019 року, який не охоплений рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача слід стягнути 505,66 грн. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.131-1 Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 24, 204, 526, 610, 627, 628 ЦК України, ст.ст. 116, 120, 206 ЗК України, керуючись ст.ст.13, 81, 109, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Калуської міської ради 33710,70 грн. заборгованості по сплаті орендної плати.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Івано-Франківської області 505,66 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 12.03.2020 року.

Суддя