Справа № 127/2-1915/10
Провадження № 22-ц/801/700/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуСправа № 127/2-1915/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: представника відповідача ОСОБА_1 -Люлика Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/2-1915/10 за заявою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ТОВ «Лініс-В» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року, яка постановлена суддею Вохміновою О.С. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, о 16 год 09 хв, повний текст складено 17 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

08 січня 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 Р ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову (т.3 а.с.101 104), мотивуючи її тим, що ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 травня 2010 року (справа № 2-1915/10) частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та тимчасово обмежено право ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на виїзд за межі України до виконання ними своїх зобов`язань перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором та договором поруки. Дана ухвала суду набула сили.

На даний час відсутні виконавчі провадження щодо неї, представник заявника просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 травня 2010 року в цивільній справі № 2-1915/10 відносно ОСОБА_1 , а виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у справі № 2-1915/10 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи, не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому ухвала суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 травня 2010 року в цивільній справі № 2-1915/10 щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 , а виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що повернення виконавчого листа стягувачу, відмова у видачі дубліката виконавчого листа та відмова в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не є підставою для скасування заходів забезпечення позову, оскільки зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк» і рішення суду про стягнення боргу залишаються не виконаними.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 травня 2010 року (справа № 2-1915/10) частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та тимчасово обмежено право ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на виїзд за межі України до виконання ними своїх зобов`язань перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором та договором поруки від 03 червня 2008 року (т.1 а.с.51). Дана ухвала суду набула законної сили.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 жовтня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «Лініс-В» заборгованість за кредитним договором №0 від 03 червня 2008 року та за договором поруки від 03 червня 2008 року за №208720, договором поруки від 03 червня 2008 року №208761 в сумі 229215,14 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «Лініс-В» в рівних частках судовий збір в сумі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічний розгляд справи в сумі 120 грн (т.1 а.с.156 162). Дане рішення набуло законної сили.

На виконання даного рішення було видано виконавчі листи, які неодноразово перебували на примусовому виконанні у відділах ДВС.

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2013 року та від 27 березня 2013 року у даній справі було замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2016 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та про видачу дубліката виконавчого листа на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 жовтня 2010 року в цивільній справі № 2-1915/10.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції 2004 року) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК України (в редакції 2004 року).

При цьому позов майнового характеру забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам тощо.

Такого виду забезпечення позову як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ст. 152 ЦПК України (в редакції 2004 року) не було передбачено.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали).

Згідно п. 5 ч. 1 вказаної статті громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Положеннями п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) передбачено право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції 2004 року) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Таким чином, в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151-153 ЦПК України (в редакції 2004 року), застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження громадян у праві виїзду за межі України. Таке питання повинно було вирішуватись судом тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК України (в редакції 2004 року), та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Крім того, на момент постановлення даної ухвали, рішенням суду ще не було встановлено факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року справа №368/519/18.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції залишено поза увагою вище зазначені норми матеріального та процесуального права, а тому ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року є незаконною та підлягає скасуванню, а заява представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 травня 2010 року (справа № 2-1915/10), в частині тимчасового обмеження ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року змінити.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ТОВ «Лініс-В» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 травня 2010 року (справа № 2-1915/10), в частині тимчасового обмеження ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 11 березня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.