ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8607/20 Справа № 179/792/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

25 травня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення розміру аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що позивач є батьком їх повнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю. Ця обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї. Дочка є студенткою денної форми навчання Дніпровського національного університету ім. О.Гончара. Позивач просить суд визначити розмір аліментів на повнолітню дитину в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею 23 років.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру аліментів задоволено. Визначено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову, тобто з 25 травня 2020 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішено питання судового збору (а.с.181-183).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову (а.с. 188-193).

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку п.3 ч.6 ст.19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.01.1995 року(а.с.6,7-8). Від шлюбу мають дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету медичних технологій діагностики та реабілітації Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара. Термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022 року.

Встановлено, що позивач працює в Шевській ЗОШ.

13.02.2019 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 17.01.2019 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ними двадцятитрьохрічного віку.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу від 13.02.2019 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/5 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання даним судовим рішенням законної сили і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ними двадцятитрьохрічного віку. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року вказане рішення залишено без змін (а.с.76-79).

25 травня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, просила, визначити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на її користь на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з дати подачі позову і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку (а.с.1-3).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що сторони проживають окремо та дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач як батько також зобов`язаний приймати участь в утриманні дитини нарівні із матір`ю, суд вважав обґрунтованими заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визнаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, прийняв до уваги, що позовна заява подана до суду 25 травня 2020 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Проте, погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду таким вимогам не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законодавством України визначені матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести підстави пред`явленого позову. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, просила, визначити розмір аліментів на повнолітню дитину в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з дати подачі позову і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи, з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, вищезазначеними нормами передбачена можливість звернення до суду з позовними вимогами про зміну розміру стягнення аліментів.

Проте, ОСОБА_6 звернулася до суду з заявою про визначення розміру аліментів, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліментів на повнолітню дитину в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з дати подачі позову і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

Судова колегія не може погодитися з висновком суду про ефективність обраного позивачем способу захисту, оскільки спірні правовідносинах виникли у зв`язку з виконанням рішення суду про стягнення аліментів. Спосіб захисту порушеного права визначається законом, який регулює відповідні цивільні правовідносини і правильним способом захисту в даному випадку є зміна розміру стягнених аліментів.

З огляду на вищезазначене, судова колегія вважає, що доводи апелянта з приводу обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права є обґрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позову.

Враховуючи зазначене судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, оскільки їх оцінка не може вплинути на зроблений апеляційним судом висновок про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторона з якої підлягають стягненню судові втирати звільнена від їх оплати, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру аліментів відмовити.

Понесені ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1261, 50 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 16 грудня 2020 року.

Судді: