Справа № 161/9646/20 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/1153/20 Категорія: 84 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

з участю:

секретаря судового засідання Галицької І.П.,

боржника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Романовського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ніколайчука Т.В. у виконавчому провадженні ВП №54486650 під час примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою скаржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ніколайчука Т.В. у виконавчому провадженні ВП №54486650 під час примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Скарга обґрунтована тим, що державний виконавець протиправно не закінчує виконавче провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», не зважаючи на те, що предмет іпотеки був набутий іпотекодержателем у власність на підставі відповідного застереження. У зв`язку з наведеним просить зобов`язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а також зняти усі арешти, обтяження, заборони тощо, які застосовані у виконавчому провадженні.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ніколайчука Т.В. залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду незаконне, необґрунтоване, постановлене із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, а саме суд грубо порушив п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що у разі передачі іпотечного майна стягувану виконавче провадження підлягає закінченню, при чому без усіляких застережень, імперативно. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити, зобов`язати державного виконавця першого відділу ДВС України Ніколайчука Т.В. чи іншу уповноважену особу винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 54486650 на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем Романовським В.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2016 року у цивільній справі №161/7017/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 801 925 гривень 68 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 42028 гривень 88 копійок судового збору

На виконання вищенаведеного судового рішення судом 24 березня 2017 року був виданий виконавчий лист, який на даний час знаходиться на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ВП №54486650.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25 березня 2019 року рішенням державного реєстратора майно ОСОБА_1 , яке перебувало в іпотеці банку, було набуте у власність АТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного застереження, зокрема, чотирикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 .

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13).

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку»за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

Встановлено, що на виконанні Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа- Банк», що стверджуєься державним виконавцем та підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав, відповідно до яких право власності на іпотечне майно згідно передавального акту зареєстровано за правонаступником АТ «Альфа-Банк».

Як встановлено під час розгляду справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на квартиру по АДРЕСА_1 та поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру. Дане рішення набрало законної сили.

Покликання боржника ОСОБА_1 на довідку АТ «Укрсоцбанк» №325 від 24.09.2019 року про прощення боргу (а.с. 62) є безпідставним, враховуючи, що прощення боргу відбулося саме у зв`язку з набуттям права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а саме, квартиру по АДРЕСА_1 , і оскільки рішенням суду скасовано реєстрацію права власності на дане майно за кредитором, то дана довідка не може бути взята до уваги. Та обставина, що рішення суду щодо скасування реєстрації права власності не виконане, не впливає на висновок суду щодо неподання доказів про відсутність у ОСОБА_1 боргу перед кредитором, оскільки саме боржник не вчиняє дій щодо виконання даного рішення.

Стверджуючи, що у нього відсутній борг перед банком, з покликанням на звернення стягнення на нерухоме майно та довідку про прощення боргу, і одночасно оскаржуючи рішення про реєстрацію речових прав в судовому порядку, та не вчиняючи дій з виконання суду про скасування реєстрації, надавши суду апеляційної інстанції витяг з реєстру речових прав, відповідно до якого реєстрація за банком правонаступником, не скасована, боржник ОСОБА_1 діє недобросовісно, займаючи двояку позицію щодо виконання боргових зобов`язань.

Таким чином, скаржником ОСОБА_1 не було доведено, що у державного виконавця є усі підстави для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 боргових зобов`язань.

Тому лише сам факт переходу права власності на іпотечне майно від боржника до стягувача- іпотекодержателя та існування довідки ПАТ «Укрсоцбанк» про прощення залишку боргу у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки в даному випадку не є підставою для закінчення виконавчого провадження та припинення заходів примусового виконання рішення.

Висновок суду, що державний виконавець цілком обґрунтовано продовжує здійснювати виконавче провадження, тобто стягувати заборгованість із боржника у примусовому порядку, і підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні» відповідає обставинам справи, оскільки у даному випадку виконується рішення про стягнення боргу, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи наведене, порушень вимог процесуального закону, які б могли вплинути на законність прийнятого у справі судового рішення, судом першої інстанції допущено не було.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 Волинський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді