ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року м. Херсон

справа № 658/4656/19

провадження № 22-ц/819/1593/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,

секретар Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Марків Т.А., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області, публічного акціонерного товариства "Каховське автотранспортне підприємство 16555" про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У листопаді 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , зареєстрований та фактично проживає з 1987 року у квартирі АДРЕСА_1 . Інші позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 були зареєстровані у спірній квартирі в 1999 році. З вказаного часу позивачі безперервно користувалися квартирою сплачуючи комунальні платежі та здійснюючі поточні її ремонти. Право власності на квартиру відповідно до відомостей наданих Каховським БТІ не зареєстровано. Звернувшись до виконавчого комітету Каховської міської ради з питань приватизації спірної квартири позивачі отримали відмову, мотивовану тим, що квартира знаходиться на балансі ПАТ "Каховське АТП-16555". Відповідач ПАТ "Каховське АТП-16555" факт перебування на його балансі спірної квартири не підтверджує. Посилаючись на те, що вони добросовісно, відкрито та безперервно володіють та користуються спірною квартирою більше 10 років, право власності на яку ні за ким не зареєстровано, просили визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру за АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачі не набули права власності на спірне житлове приміщення, натомість, набули право користування спірною квартирою і це право ніким не оспорюється, а тому відсутні підстави, встановлені статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачами права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу в якій, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилаються на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі та дійшов помилкового висновку про необгрунтованість позовних вимог. Зокрема посилаються на те, що суд не звернув уваги на те, що позивачі більше 10 років без будь-якої правової підстави користуються спірною квартирою. Крім того посилаються на те, що суд першої інстанції помилково послався на те, що між сторонами відсутній спір, оскільки саме з метою вирішення спору щодо квартири був поданий позов і лише при відкритті судом провадження та розгляді справи відповідачі його визнали.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, відомості щодо власника квартири АДРЕСА_1 відсутні.

ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі з 19 червня 1987 року, що підтверджується копією паспорту та довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою відділом реєстрації місця проживання осіб Каховської міської ради (а.с.7 - 8, 16).

ОСОБА_3 зареєстрована у спірній квартирі з 26 листопада 1999 року, що підтверджується копією паспорту та довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою відділом реєстрації місця проживання осіб Каховської міської ради (а.с.10 - 11, 35).

З 26 листопада 1999 року позивач ОСОБА_2 зареєстрована у спірній квартири, що підтверджується копією паспорту та довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою відділом реєстрації місця проживання осіб Каховської міської ради (а.с.12 - 14, 34).

Рішенням виконавчого комітету Каховської міської ради від 27 липня 2000 № 184 дозволено змінити договір найму житлового приміщення, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , площею 22,4 кв.м. з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 , який мешкає у вказані квартирі, за згодою дружини (а.с.36).

Заборгованості зі сплати комунальних платежів позивачі не мають про що свідчить довідки з КП "КТП" та КВУ "Каховський водоканал" (а.с.19, 20).

Відповідно до довідок ПАТ "Державний ощадний банк України" позивачі не використовували житлові чеки для приватизації житлового фонду (а.с.39, 40, 41).

Листом виконавчого комітету Каховської міської ради від 09 вересня 2019 року вих. №02.14/4949 у відповідь на заяву ОСОБА_1 щодо передачі в приватну власність спірної квартири повідомлено про те, що у зв`язку з перебуванням на балансі ПАТ "Каховське АТП-16555" житлового будинку по АДРЕСА_2 здійснити приватизацію квартира АДРЕСА_3 , яка знаходиться в даному будинку не можливо (а.с.37).

Згідно до листа Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 10 червня 2020 року за вих. № 18-04-01549 при приватизації ПАТ "Каховське-16555" в 2003 році до статутного капіталу не увійшов, але залишився на його балансі житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з листа КП "ККК" адресованому міському голові житловий будинок АДРЕСА_2 приймати до комунальної власності недоцільно, необхідно у відповідності до Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затверджений постановою КМУ від 20 квітня 2016 року № 301, здійснити його списання.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачі не набули права власності на спірне житлове приміщення, натомість набули право користування спірною квартирою і це право ніким не оспорюється, та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачами даним майном не є підставою для виникнення у них права власності за набувальною давністю, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що у позивачів відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, та відповідно, правильно відмовив у позові. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивачі при заволодінні майном не знали і не повинні були знати про відсутність у них підстав на набуття права власності.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилаються позивачі в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтами не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко