ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів:Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.,
за участі секретаря:Чучка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 лютого 2020 року, головуючий суддя Деметрадзе Т.Р., у справі заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , структурний підрозділ Ужгородський об`єднаний міський військовий комісаріат, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що ОСОБА_1 , який проходив військову службу в Збройних Силах в період з 22.05.1980 р. по 25.12.1982 р., з яких в період з 05.04.1982 р. по 25.12.1982 р. проходив службу в ДРА, де брав участь в бойових діях та отримав поранення, не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,ухвалити по справі нове рішення про задоволення заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу, ІНФОРМАЦІЯ_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Сторони належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення. Стороною апелянта було надіслано заяви про розгляд справи без їх участі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 просить суд встановити факт того, що він проходив військову службу в Збройних Силах в період з 22.05.1980 р. по 25.12.1982 р., з яких в період з 05.04.1982 р. по 25.12.1982 р. проходив службу в ДРА, де брав участь в бойових діях та отримав поранення, не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Статтею 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які мають юридичне значення і встановлюються у судовому порядку. Згідно з ч.2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не мас іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення юридичних фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення і заявник не має іншої можливості одержати або відновити знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст.318 ЦПК України на заявника покладається обов`язок надати докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.
Виходячи з вимог ст.81 ЦПК України заявник в даному провадженні зобов`язаний довести не тільки факт дійсної наявності тих обставин (фактів), про встановлення яких він звернувся з заявою до суду, а і те, що до її пред`явлення він дійсно звертався до компетентних суб`єктів (органів, установ, організацій) з метою одержати документальне підтвердження відповідних фактів і в силу тих чи інших обставин йому було відмовлено у наданні таких документальних підтверджень (відсутність архівних даних, відомостей тощо).
Як стверджує сам заявник, поранення він отримав в період проходження військової служби в Збройних Силах з 05.04.1982р. по 25.12.1982 р. в ДРА в складі військової частини пп 69706.
Відповідно до наказу Міністра оборони СРСР 1975 року №0215 для протоколів засідань військово-лікарських комісій встановлений строк зберігання в архіві 50 років.
Згідно з даними офіційної веб-сторінки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України http://www.mil.govua/zvernennya-gromadyan/galuzevij-derzhavnij-arhiv на зберіганні в Архіві є фонди з документами, що містять інформацію про залучення військових частин, окремих військовослужбовців до виконання спеціальних завдань під час подій в Угорщині у 1956-1957 роки, Чехословаччині у 1968 році, на територіях іноземних держав: Ангола, Афганістан, В`єтнам, Ефіопія, Корея, Мозамбік, Сирія ін.
На тій же веб-сторінці зазначено всі контактні дані Галузевого державного архіву Міністерства оборони України для відправлення запитів чи отримання іншої необхідної інформації.
Також веб-сторінка містить корисну інформацію про те, що в окремих випадках потрібну інформацію щодо історії військової частини, установи або захисту соціальних прав громадян можна отримати звертаючись із запитами на адресу декількох архівів, зазвичай, до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (колишній Центральний архів Міністерства оборони СРСР).
В свою чергу, контактні дані Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (колишній Центральний архів Міністерства оборони СРСР) є також у публічному доступі в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті відповідного архіву https://archive.mil.ru/archival service/central/contacts.htm, а також на інших загальнодоступних інформаційних ресурсах в мережі Інтернет.
Зважаючи на вищенаведене заявник мав всі можливості звернутись з запитами до вищезазначених архівних установ і отримати необхідну інформацію, яка стосується обставин отримання ним поранень.
Таким чином, законодавством передбачений інший порядок встановлення і підтвердження обставин отриманих поранень під час служби в Збройних Силах, відповідні підтверджуючі документи мають терміни зберігання, які в випадку заявника на сьогодні не закінчились і вони перебувають на зберіганні у відповідних архівах, в публічному доступі є вся необхідна інформація щодо архівних установ, в яких такі документи можуть зберігатись, а державою визначений уповноважений орган, який має всі можливості та успішну багаторічну практику- надання допомоги громадянами у витребуванні відповідних документів з архівних установ.
В той же час, заявник із запитом в архів щодо отримання необхідної йому інформації не звертався, а тому немає законних та обгрунтованих підстав стверджувати, що він не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Крім того, слід зазначити, що перелік документів, якими підтверджуються, що поранення не пов`язане із вчиненням заявником кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження міститься у пунктах 21.7. та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року N 402, а саме: довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва); щодо колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, кшііцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року N 2. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за N 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва), (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи). Показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення).
Із матеріалів справи вбачається, що питання призначення і виплати заявнику одноразової допомоги було предметом розгляду відповідної комісії Міністерства оборони України, яка своїм рішенням від 16 листопада 2018 р. (протокол N115) відмовила йому у призначенні цієї виплати у зв`язку з тим, що ним не надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення.
Аналіз вищенаведених актів законодавства дає підстави обгрунтовано стверджувати, що встановлення обставин поранення належить до компетенції військово-лікарської комісії Міноборони на підставі наданих заявником або витребуваних цими органами документів, що виключає встановлення цих фактів судом в порядку окремого провадження.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 10 липня 2020 року.

Головуючий

Судді