Номер провадження: 22-ц/813/4510/20
Номер справи місцевого суду: 504/4387/16-ц
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Драгомерецького М.М, Громіка Р.Д..,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 квітня 2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту родинних відносин, зокрема що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_2 з 2003 року до часу відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у садовому будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 » разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання недійсним в половині свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.07.2009 року на ім`я ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_2 право власності на садовий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача.

03.05.2018 року також на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Заявою від 12.02.2019 року відповідач просить застосувати строки позовної давності.

05.03.2019 року ОСОБА_2 подав уточнену позовну заяву, яку відправив протилежній стороні в установленому законом порядку.

У новій редакції позову ОСОБА_2 просить суд встановити юридичний факт родинних відносин, зокрема що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_2 з 2003 року до часу відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у садовому будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 » разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати недійсним в половині свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.07.2009 року на ім`я ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на садовий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування своїх позовних вимог (в редакції 05.03.2019 року) позивач зазначає, що він є онуком ОСОБА_3 (по материнській лінії родинних відносин), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як стверджує позивач, він на момент смерті проживав фактично з ОСОБА_3 у садовому будинку, і тому вважав, що фактично прийняв спадщину, яка залишилась після смерті бабусі.

Оскільки наприкінці 2014 року з ОСОБА_1 у позивача виникла конфліктна ситуація, останній намагався змінити замки у садовому будинку, позивач звернувся до керівництва ОС «Степове» із заявою про закріплення за ним земельної ділянки, і дізнався що у 2009 році син померлої ОСОБА_3 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері.

Як стверджує позивача через те, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом видано на ім`я відповідача без урахування частки у спадщині позивача, воно має бути частково скасовано.

У своїх запереченнях відповідач висловив сумнів, що мати позивача- ОСОБА_4 була донькою ОСОБА_3 , тобто сестрою по матері.

Після смерті своєї матері ОСОБА_1 подав заяву до Четвертої одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, і 07.07.2009 року отримав відповідне свідоцтво.

Як стверджує ОСОБА_1 він на протязі 9 років обробляє спадкову земельну ділянку, на якій також зведений садовий будинок, здійснює благоустрій, догляд.

ОСОБА_1 просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки на момент смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 виповнилось 22 роки, до суду позивач звернувся 21.08.2015 року, тобто минуло більше шести років.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 квітня 2019 року У задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 рідна бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено юридичний факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 2003 року по день смерті ОСОБА_3 , у садовому будинку, який розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.07.2009 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_1 , а саме на земельну ділянку, цільове призначення «для ведення садівництва», яка розташована за адресою АДРЕСА_2 ОС « АДРЕСА_1 НОМЕР_1 , кадастровий номер 01:002:0374, яке зареєстровано у реєстрі за № 1-793 (спадкова справа № 920/09), зокрема в одній другій частці, тобто має бути врахована частка ОСОБА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконною ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в апеляц3іній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задовленні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів 2. 4. 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, гарантує право кожному на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, а саме у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії), від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.12.2012 року, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород Дністровському Білгород Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис про народження № 310 від 06.05.1986 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Білгород Дністровський Одеської області, в графі «Мати» вказана ОСОБА_4 , в графі «Батько» вказаний ОСОБА_5 .

26 червня 2013 року на його ім`я видано паспорт громадянина України НОМЕР_3 , 05.07.2013 року здійснено реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 , а 25.11.2013 року присвоєно РНОКПП.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України № 4 від 12.02.2015 року, який наданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області, 08.09.1959 року складено актовий запис № 64 про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком якої є ОСОБА_7 , а мамою є ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Білгород Дністровський Одеської області, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 08.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород Дністровському Білгород Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис про смерть № 585.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2009 року за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Так, за змістом наведеного рішення, у судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 у м. Доброміль, Дрогобичської (Львівської) області.

До реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , у зв`язку із чим їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ».

У 1969 році ОСОБА_8 переїхала на постійне місце проживання до села Мирнопілля Арцизького району Одеської області, де вона з лютого 1970 року стала постійно проживати однією сім`єю з ОСОБА_10 , та 09.03.1976 року уклали шлюб, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про укладення шлюбу від 09.03.1976 року виданого Мирнопільською сільрадою Арцизького району Одеської області, актовий запис № 7.

Дане рішення Суворовського районного суду Одеської області не оскаржувалось в апеляційному порядку і набуло законної чинності 05.05.2009 року.

За життя ОСОБА_3 на підставі розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 25.08.2004 року № 760, отримала у власність земельну ділянку, площею 0,060 га, цільове призначення «для ведення садівництва», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:002:0374, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД № 012823, який виданий 12.01.2005 року Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області, та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 29.

За життя ОСОБА_3 на вказаній земельній ділянці побудувала садовий будинок, що встановлено судом зі змісту довідки ОС «Степове» № 10 від 08.01.2019 року.

Даний факт визнаний сторонами у судовому засіданні, і тому доведенню не підлягає (ч.1 ст. 82 ЦПК України).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть среії НОМЕР_5 від 17.12.2008 року виданого Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1885.

03.03.2009 року до Восьмої Одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подав ОСОБА_1

07.07.2009 року державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку, площею 0,60 га, цільове призначення «для ведення садівництва», яка розташована за адресою АДРЕСА_2 ОС АДРЕСА_1 ділянка АДРЕСА_3 НОМЕР_1 , кадастровий номер :01:002:0374, яке зареєстровано у реєстрі за № 1-793 (спадкова справа № 920/09).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання суду неправдивих свідчень, та приведені судом до присяги, пояснили, що ОСОБА_8 є мамою ОСОБА_6 , а ОСОБА_14 це син ОСОБА_6 . Пізніше ОСОБА_8 вийшла заміж за ОСОБА_15 , і стала « ОСОБА_16 ».

Отже свідки впевнено показали суду, що ОСОБА_17 є рідною бабусею ОСОБА_2 за материнською лінією.

Зокрема свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона працювала на контроль- пропускному пункті ОС «Степове», добре знайома була з сім`єю ОСОБА_16 . У 2002 році ОСОБА_18 приїхав жити в побудований бабусею садовий будиночок, працював у ОС «Степове» черговим на КП ОС «Степове». ОСОБА_19 жив на дачі (садовому будинку) у бабусі разом із нею, оскільки іншого житла ОСОБА_19 не мав. ОСОБА_3 померла у 2008 році, їй стало погано на дачі ОС «Степове», її забрав в Одесу син- ОСОБА_1 , і вже в ОСОБА_20 вона померла.

Свідок ОСОБА_13 впевнено показав суду свідчення обставин життя ОСОБА_3 , розповів про добрі відносини з ОСОБА_3 за її життя, те, що вона за фахом була агрономом, майже весь останній час свого життя проводила у забудованому нею садовому будинку разом із онуком, який також працював в ОС «Степове», допомогала садоводам у садівництві,була доброю людиною. Цей свідок впевнено показав на місця захоронення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..

У суду першої інстанції обґрунтовано не виникло сумнівів у достовірності наданих вказаними свідками показів.

Згідно довідки № 10 від 08.01.2019 року ОС «Степове» Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області Соловей ОСОБА_21 з 2003 року по 16.12.2008 року проживав із своєю бабусею ОСОБА_3 у садовому будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 ОС « АДРЕСА_1 ».

Судом також встановлено, що у справі наявна медична довідка КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» від 30.03.2015 року про те, що 15.12.2008 року ОСОБА_3 швидка забрала до лікарні за адресою її мешкання : АДРЕСА_4 .

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, правильним висновок суду, щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, та встановлення факту того, що ОСОБА_2 , є рідним онуком ОСОБА_3 оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, є належними, достовірними та допустимими.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи; невідповідність висновку суду обставинам справи; неправильну оцінку судом доказів наданих у процесі розгляду справи як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.03.2020 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік