ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року

м.Суми

Справа №591/6998/18

Номер провадження 22-ц/816/559/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2019 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 26 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_2 в період часу з 27 січня 2017 року по 16 липня 2018 року укладено одинадцять договорів позики. 27 січня 2017 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 32000 доларів США з кінцевим строком повернення до 27 січня 2018 року. 23 травня 2017 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 21300 доларів США, кінцевий строк повернення до 23 червня 2017 року. 05 червня 2017 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 6000 доларів США, з кінцевим строком повернення позики до 17 січня 2018 року. 11 липня 2017 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10200 доларів США, кінцевий строк повернення позики до 18 липня 2017 року. 25 липня 2017 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 28080 доларів США, з кінцевим строком повернення до 25 серпня 2017 року. 31 липня 2017 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 58320 доларів США, кінцевий строк повернення позики до 31 серпня 2017 року. 29 серпня 2017 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 25 300 доларів США, кінцевий строк повернення позики до 29 вересня 2017 року. 01 вересня 2017 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 59400 доларів США, кінцевий строк повернення позики до 01 жовтня 2017 року. 09 січня 2018 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 33000 доларів США, кінцевий строк повернення позики до 09 лютого 2018 року. 15 січня 2018 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 22000 доларів США, кінцевий строк повернення позики до 15 лютого 2018 року. 16 червня 2018 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 20000 доларів США, кінцевий строк повернення позики до 01 серпня 2018 року. Загальна сума коштів, які ОСОБА_2 отримав від нього за вищевказаними договорами позики складає 315600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату подачі позовної заяви складав 8764212 грн.

ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2 , який при отриманні коштів неодноразово зазначав, що грошові кошти потрібні виключно для розвитку сімейного бізнесу відповідачів, а саме: покращення нерухомого майна, яке є у спільній власності подружжя та використовується під комерційну діяльність, закупівлі транспортних засобів, обладнання, меблів, проведенні будівельних робіт.

Самостійно ОСОБА_2 господарською діяльністю не займався, оскільки саме ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець та саме на неї оформлена значна частина нерухомого майна, що використовувалась в їх господарській діяльності.

Зазначає, що ОСОБА_3 була присутня під час отримання ОСОБА_2 грошових коштів, знайомилась з умовами боргових розписок, кількістю отриманих коштів та строками їх повернення, усно надавала згоду на їх написання та отримання позики.

Відповідачі ухиляються від повернення коштів, боргове зобов`язання відповідачі не виконали в повному обсязі. Загальна сума боргу складає 315600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 8764212 грн.

З метою повернення належних йому коштів він неодноразово письмово звертався до ОСОБА_2 із вимогою про необхідність терміново виконати зобов`язання шляхом сплати наявної суми боргу, однак жодного разу відповіді не отримав. Кошти не повернуті.

Враховуючи вищевикладене, просив стягнути на його користь в солідарному порядку з відповідачів загальну суму боргу за договорами позики, що складає 315600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ - 8764212 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в солідарному порядку загальну суму боргу за договорами позики в сумі 315600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 8764212 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в дольовому порядку витрати по сплаті судового збору в сумі 9205 грн, тобто по 4602,50 грн з кожного.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову в частині позовних вимог, заявлених до неї, відмовити.

Вказує, що їй не було відомо про те, що її колишній чоловік брав у борг кошти за борговими розписками.

Зазначає, що укладеним між позивачем та відповідачем іпотечним договором передбачено, що вартість майна, переданого в іпотеку відповідає розміру коштів, взятих у борг. У разі неповернення боргу до позивача передається право власності на іпотечне майно. З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 17 січня 2020 року № 196674443 вбачається, що позивач оформив право власності на предмет іпотеки і таким чином грошове зобов`язання за відповідним борговим зобов`язанням вважається погашеним. Вказану обставину позивач приховав з метою введення суду в оману та подвійного стягнення боргу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення боргу з ОСОБА_2 не переглядається, оскільки останнім не оскаржується, а ОСОБА_3 , яка подала апеляційну скаргу не наділена повноваженнями діяти в суді від імені ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_3 та в задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити, оскільки він фактично розрахувався з ОСОБА_1 у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Сивенко В.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване судове рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділуV ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але враховуючи, що він належно повідомлений про розгляд справи, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без відповідача ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 в період часу з 27 січня 2017 року по 16 липня 2018 року укладено одинадцять договорів позики, а саме:

27 січня 2017 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 32000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 14 т. 1), кінцевий строк повернення позики до 27 січня 2018 року.

23 травня 2017 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 21300 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 24 т. 1), кінцевий строк повернення позики до 23 червня 2017 року.

05 червня 2017 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 6000 доларів США, що підтверджуєтеся борговою розпискою (а.с. 23 т. 1), кінцевий строк повернення позики до 17 січня 2018 року.

11 липня 2017 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 10200 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 22 т. 1), кінцевий строк повернення позики до 18 липня 2017 року.

25 липня 2017 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 28080 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 21 т. 1), кінцевий строк повернення позики 25 серпня 2017 року.

31 липня 2017 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 58320 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 20 т. 1), кінцевий строк повернення позики до 31 серпня 2017 року.

29 серпня 2017 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 25300 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 19 т. 1), кінцевий строк повернення позики до 29 вересня 2017 року.

01 вересня 2017 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 59400 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 18 т. 1), кінцевий строк повернення позики до 01 жовтня 2017 року.

09 січня 2018 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 33000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 17 т. 1), кінцевий строк повернення позики до 09 лютого 2018 року.

15 січня 2018 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 22000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 16 т. 1), кінцевий строк повернення позики до 15 лютого 2018 року.

16 липня 2018 року позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 20000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 15 т. 1), кінцевий строк повернення позики до 01 серпня 2018 року.

Загальна сума коштів, які відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача за вищевказаними договорами позики складає 315600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату подачі позовної заяви становить 8 764 212 грн.

Також місцевим судом було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 27 грудня 1995 року. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2019 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією рішення суду по справі № 591/6395/18 (а.с. 233 т. 1).

Відповідачка ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується копією витягу з реєстру (а.с. 25-27 т. 1).

Відповідачка ОСОБА_3 була присутня під час отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів, знайомилась з умовами боргових розписок, кількістю отриманих коштів та строками їх повернення, усно надавала згоду на їх написання та отримання позики.

Факт отримання позики подружжям для ведення спільної діяльності підтверджується нотаріально засвідченою згодою дружини/чоловіка, які підписані відповідачами та були ними надані при укладенні іпотечних договорів від 03 лютого 2017 року для отримання у борг коштів від позивача (а.с. 28-30, 35-39 т. 1).

На даний час грошові кошти позивачу не повернуті.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти за договорами позики ОСОБА_2 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , не повернув. Загальна сума боргу за договорами позики складає 315600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 8764212,00 грн. З огляду на викладене, відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов`язання за цими договорами.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 27 грудня 1995 року. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2019 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією рішення суду по справі № 591/6395/18 (а.с. 233 т. 1).

Відповідачка ОСОБА_3 була присутня під час отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів, знайомилась з умовами боргових розписок, кількістю отриманих коштів та строками їх повернення, усно надавала згоду на їх написання та отримання позики.

Факт отримання позики подружжям для ведення спільної діяльності підтверджується нотаріально засвідченою згодою дружини/чоловіка, які підписані відповідачами та були ними надані при укладенні іпотечних договорів від 03 лютого 2017 року для отримання у борг коштів від позивача (т. 1 а.с. 28-30, 35-39).

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_3 про те, що їй не було відомо, що її колишній чоловік брав у борг кошти за борговими розписками, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і одержане за договором використано на її потреби.

Отримуючи у позику грошові кошти, ОСОБА_2 на момент укладення вищевказаних договорів позики діяв з відома своєї дружини ОСОБА_3 , а самі кошти були використані в інтересах сім`ї. На підтвердження вказаних обставин щодо обізнаності ОСОБА_3 про отримані її чоловіком ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошей за договорами позики були надані іпотечні договори від 03 лютого 2017 року, які укладалися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з ОСОБА_1 паралельно з договорами позики, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цивільні права та обов`язки за договорами позики виникають в обох із подружжя.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів того, що отримані в борг грошові кошти були використані ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, суду надано не було.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що можливо частина коштів і була використана в інтересах сім`ї, проте заперечує, що саме всі кошти, зазначені в розписках, використані в інтересах сім`ї. Які саме кошти і за якими розписками використані в інтересах сім`ї чітко пояснити не змогла. Не заперечувала, що в період отримання грошових коштів за договорами позики вони здійснювали ремонт та упорядкування бази відпочинку.

Враховуючи доведеність обставин набуття відповідачами, як подружжям, грошових коштів за договорами позики у спільну сумісну власність, у останніх внаслідок укладення договорів позики виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, оскільки праву на спільну сумісну власність на грошові кошти кореспондується боргове зобов`язання повернення грошової суми, що позичалася в інтересах сім`ї.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постановах від 27 квітня 2016 р. (справа № 6-486цс16), від 14 вересня 2016 р. ( справа № 6-539цс16).

Доводи скарги про подвійне стягнення боргу у зв`язку з переоформленням на себе об`єктів нерухомого майна, що перебували в іпотеці ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається зі змісту іпотечних договорів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали в позику від ОСОБА_1 кожен окремо по 1250000 грн і саме в забезпечення виконання зобов`язань щодо сплати цих коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали в іпотеку ОСОБА_1 об`єкти нерухомого майна, право власності на які в подальшому було переоформлено на ОСОБА_1 у зв`язку з неповерненням грошових коштів за іпотечними договорами від 03 лютого 2017 року.

Зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 , які виникли на підставі іпотечних договорів від 03 лютого 2017 року це окремі зобов`язання та не стосуються зобов`язань зі сплати 315600,00 доларів США, які виникли на підставі боргових розписок, заборгованість за якими і є предметом розгляду даної справи, а не наявність чи відсутність заборгованості за іпотечними договорами.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідачів обов`язку з повернення суми боргу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Сумський апеляційний суд ухвалою від 06 лютого 2020 року відстрочив ОСОБА_3 сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 13215 грн до ухвалення судового рішення, а тому суд апеляційної інстанції стягує з відповідачки судові витрати, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 13215 грн судового збору за апеляційний перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук