ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 643/7424/20

провадження № 22-ц/818/5119/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2020 року в складі судді Сугачової О.О.,

у с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на малолітню дитину.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11 червня 2010 року Московським відділом актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2018 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 22 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до неї про зменшення розміру аліментів відмовлено. Постановою Луганського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 22 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою зменшено розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Зазначає, що відповідач за 2018 рік мав дохід у розмірі 136363, 00 грн, його дружина мала дохід у розмірі - 143895,00 грн, а вона за 2018 рік отримувала дохід у розмірі 7000-8000 грн на місяць; соціальну допомогу як внутрішньо переміщена особа в розмірі 420,00 грн та на доньку суму в розмірі 800 грн.

Вказує, що аліменти виплачуються в меншому розмірі, ніж встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

При цьому, вона не має власного житла, а тому вимушена здійснювати додаткові витрати на оренду житла, яка складає суму в розмірі 6500,00 грн на місяць.

Окрім того, їх спільна донька має хронічні захворювання, у зв`язку з чим потребує постійних витрат на лікування.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав, передбачених статтею 192 СК України, для збільшення розміру аліментів.

13 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, ухвалу про відкриття провадження, копію позову з доказами не отримував, оскільки фактично проживає не за адресою реєстрації, що порушило його право визнати позов повністю або частково на будь-якій стадії судового процесу. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на погіршення її матеріального стану в 2019 році у порівнянні з 2018 року, на підтвердження чого в матеріалах справи достатньо доказів. Вважає, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, а саме суму в розмірі 2218, 00 грн на місяць, оскільки його місячний дохід становить 15052, 25 грн. Крім того, донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має проблеми зі здоров`ям, а саме - складний гіперметропічний астигматизм, функціональний розлад біліарного тракту, вторинну кардіоміопатію, синдром лікворної гіпертензії, деформацію грудної клітини, у зв`язку з чим потребує постійних витрат на лікування, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 13» Харківської міської ради (далі - КНП «Міська дитяча поліклініка №13» ХМР ) від 29 квітня 2020 року.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано 11 червня 2010 року Московським відділом актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 399 (а. с. 7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07 лютого 2007 року НОМЕР_1 , видного Міськім відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції (а. с. 8).

Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2018 року по справі № 643/1877/18 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 лютого 2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 9).

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 22 листопада 2018 року по справі № 420/853/18 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 22 листопада 2018 скасовано та ухвалено нову постанову, якою зменшено розмір аліментів, стягнутих судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2018 року. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, до 1/6 частини, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а. с. 10-17).

ОСОБА_2 перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 з 27 серпня 2010 року та має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №13» ХМР від 29 квітня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має хронічні захворювання та потребує нагляду лікаря-гастроентеролога, невролога, ортопеда (а. с. 28).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що позивачкою не доведено поліпшення майнового стану відповідача, оскільки обставини, на які вона посилається, існували на час визначення Луганським апеляційним судом розміру аліментів та були враховані під час вирішення спору.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції права відповідача на визнання позову необґрунтовані, оскільки ОСОБА_2 рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2020 року не оскаржив. Крім того, він не позбавлений права сплачувати аліменти в більшому розмірі за власним бажанням.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 має матеріальну можливість сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, а саме - суму в розмірі 2218, 00 грн на місяць, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки, це не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів за відсутністю підстав, передбачених статтею 192 СК України.

Доводи ОСОБА_1 про те, що за станом здоров`я їх донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує значних витрат на лікування є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення на підставі статті 185 СК України додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з частинами першою, третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина