Справа № 714/682/20
Провадження № 2/714/223/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. Герцаївський районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді: Акостакіоає О.Т.

секретар судових засідань: Якобан І.В.

за участі позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Байцар І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Герца цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чернівецький лісгосп» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що наказом директора ДП «Чернівецький лісгосп» від 15 липня 2020 року № 62-К його звільнено з посади лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп» на підставі п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, з першого дня його виходу на роботу. З вказаним наказом № 62-к від 15 липня 2020 р. його було ознайомлено в день його видання. Вважає, що зазначений наказ видано відповідачем з грубими порушеннями вимог трудового законодавства та попередніх рішень судів з аналогічних правовідносин. На протязі останніх 6 років, починаючи з 2014 року, відповідач вже десятий раз незаконно звільняє його з роботи, в тому числі за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України звільняє вже четвертий раз. Рішеннями Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 травня 2017 р. та 21 грудня 2017р., а також рішенням Глибоцького районного суду від 06 травня 2019 р. його було поновлено на роботі. Вказані рішення після апеляційного і касаційного оскарження залишено без змін. 13 лютого 2020 року Герцаївський районний суд ухвалив рішення про скасування наказу відповідача від 31 жовтня 2019 р. № 201-к про його звільнення з роботи за прогул та поновив його на роботі 14 лютого 2020 р., зважаючи на вказане рішення суду щодо його негайного виконання в частині поновлення на роботі, позивач направив рекомендованим листом на адресу колишнього директора лісгоспу Скакуна В.І. заяву про поновлення на роботі та призначення робочої комісії, для прийому-передачі Тарнавського лісництва. 20 лютого 2020 р. за вих. № 92 відповідач направив відповідь, яка за своїм змістом вразила негативним відношенням до виконання судового рішення, вказав, що поновлення на роботі може відбутися тільки після надання адміністрації лісгоспу висновку МСЕК про те, що за станом здоров`я на даний час позивачу не протипоказана робота на посаді лісничого. Рішення Герцаївського районного суду від 13 лютого 2020 р. відповідач оскаржив до Чернівецького апеляційного суду, який своєю постановою від 25 червня 2020 р. апеляційну скаргу відповідача залишив без задоволення, а рішення районного суду без змін. Протиправні дії відповідача щодо невиконання рішення суду негативно вплинули на стан здоров`я позивача, а тому з 26 червня до 06 липня 2020 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря ОСОБА_3 , а далі з 07 до 16 липня 2020 року перебував на амбулаторному лікуванні в Герцаївський районній лікарні. Перебуваючи на амбулаторному лікуванні, 09 липня 2020р. отримав повідомлення з лісгоспу від 06 липня 2020р. про невідкладне прибуття до відділу кадрів підприємства, для ознайомлення з наказом про його поновлення на роботі, в приміщенні лісгоспу його ознайомили з наказом від 06 липня 2020р. № 54-к про поновлення на роботі та з викладеною в цьому ж наказі пропозицією надати згоду про переведення на посаду інженера з електронного обліку деревини за станом його здоров`я відповідно до довідки МСЕК. Від запропонованої посади він відмовився. В цей же день відповідач, не маючи бажання допустити його до роботи на посаду лісничого, ознайомлює з наказом директора від 10 липня 2020р. № 58-к про відсторонення від виконання обов`язків з посади лісничого Тарнавського лісництва на період вирішення питання про звільнення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також йому було запропоновано прибути на засідання профкому 13 липня 2020 р., але ним було заявлено про проведення засідання без його участі. 14 липня 2020р. позивачу зателефонував в.о. директора лісгоспу ОСОБА_4 і запропонував прибути в лісгосп, для написання заяви про виплату другої половини заробітної плати. 15 липня 2020р. за направленням районної лікарні позивач поїхав до Чернівецького діагностичного центру, для додаткового обстеження, а звідти прибув у лісгосп, де написав заяву на виплату заробітної плати, де на місці йому і вручили для ознайомлення наказ № 62-к від 15 липня 2020 р. про звільнення його з роботи. Вважає незаконним наказ № 62-к від 15 липня 2020 р. про звільнення з посади лісничого Тарнавського лісництва тому, що його видано під час його непрацездатності, чим порушено вимоги частини 3 ст. 40 КЗпП України. Крім цього в основу наказу про звільнення з роботи відповідачем було взято висновок про його невідповідність посаді лісничого за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, оцінку якого неодноразово надано судами. Порушення працівником трудової дисципліни внаслідок його захворювання може бути підставою, для звільнення з роботи за ініціативою власника лише у разі неналежного виконання працівником своїх трудових обов`язків. Часткова втрата працівником працездатності сама по собі не може бути підставою для звільнення за невідповідністю, якщо працівник належним чином виконує свої трудові обов`язки. У зв`язку з протиправними діями відповідача щодо його звільнення з роботи, він зазнав моральних страждань, які полягають в тому, що відповідач просто його фізично і психологічно виснажив своїми протиправними діями. Тривала зневага відповідача до виконання рішення суду про негайне поновлення його на роботі викликала в нього нервозність і закономірне загострення хронічної хвороби - цукровий діабет 2 типу. В результаті цього перебував на амбулаторному лікуванні з 26 червня до 16 липня 2020 року. Будь-які порушення роботодавцем трудових прав працівника не проходять безслідно для останнього. Зазначені негативні фактори призвели до погіршення його здоров`я, вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яку оцінює в 20000 гривень. Тому просить суд поновити його на роботі, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили задовольнити. ОСОБА_1 надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позову. Вказував на те, що ними дотримано вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 . Посилався на те, що відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, проте дана норма не забороняє винесення наказу про звільнення в період непрацездатності працівника. Крім цього наказ про звільнення від 15.07.2020р. №62-к містить спеціальний порядок набрання ним чинності та визначення дати звільнення, тому відповідно до п. 4 цього наказу, він набирає чинність в день його підписання, за винятком випадку, якщо в цей день у ОСОБА_1 виникне тимчасова непрацездатність, а у разі виникнення тимчасової непрацездатності даний наказ набирає чинність в перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності останнього. В наказі встановлено, що датою звільнення ОСОБА_1 є день набрання чинності наказу № 62-к від 15.07.2020р. А отже роботодавцем не порушено приписи ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Крім цього при звільненні позивач не повідомив роботодавця про свою непрацездатність, жодні довідки чи листки непрацездатності у встановленому порядку він підприємству не надавав. Так, позивач не повідомляв ДП «Чернівецький лісгосп» про його перебування на амбулаторному лікуванні в період з 26 червня до 16 липня 2020 року. Про вказаний факт підприємство дізналося лише з позовної заяви. Більше того, після поновлення позивача на роботі, тобто в період його амбулаторного лікування, на пряме запитання керівника щодо його працездатності, позивач повідомив, що не перебуває на лікарняному та готовий приступити до роботи. Таким чином, позивач не лише не повідомив ДП «Чернівецький лісгосп» про його тимчасову непрацездатність, але і свідомо надав роботодавцю неправдиві відомості щодо даних обставин. Також позивач не вперше умисно приховує факт своєї тимчасової непрацездатності в період звільнення, а згодом оскаржує наказ про звільнення в судовому порядку, що власне і стало причиною закріплення в тексті наказу особливої процедури набрання ним чинності та визначення дати звільнення. Вказував, що звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є законним і обґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 за станом свого здоров`я не може виконувати посадові обов`язки лісничого та згідно висновку Управління Держпраці про те, що в ДП «Чернівецьке лісове господарство» для посади лісничого не створено належних умов для забезпечення збереження та запобігання погіршення здоров`я ОСОБА_1 , такі умови не створені і створеними не можуть бути виходячи із змісту та характеру трудової діяльності на посаді лісничого. Стверджував, що роботодавець при звільненні дотримувався вимог закону. Посилання позивача на обставини, встановлені рішеннями судів у справах про його "оновлення на роботі, не заслуговують на увагу, оскільки всі ці рішення обґрунтовані виключно відсутністю достатніх доказів, які б підтверджували неможливість ОСОБА_1 виконувати роботу лісничого за станом здоров`я. Проте суди у вказаних справах не дійшли висновку про відповідність ОСОБА_1 посаді лісничого за станом здоров`я, а лише оцінювали правомірність дій роботодавця з огляду на сукупність поданих доказів. Судами у вказаних справах не досліджувалися нові докази, зокрема лист ОКМУ «Центр медико-соціальної експертизи» від 19.01.2018р. №29 та висновок Управління Держпраці у Чернівецькій області від 11.09.2020р. №3795/0/04-2/20, які в сукупності з іншими доказами у даній справі підтверджують невідповідність позивача посаді лісничого за станом здоров`я. У зв`язку з відсутністю порушень закону та прав позивача відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Крім того вважає заявлений у позові розмір моральної шкоди не обґрунтованим, факт завдання шкоди та її розмір не підтверджено доказами, тому на підставі викладеного, позов вважає необґрунтованим, та просить суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював на посаді лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп» та наказом № 62-к від 15 липня 2020 року був звільнений з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи за п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України з дня підписання, за винятком випадку тимчасової непрацездатності, коли наказ набирає чинності з першого дня виходу на роботу.

З вказаного наказу вбачається, що підставою для такого наказу у відповідача був атестаційний паспорт робочого місця інваліда, довідка МСЕК серія 12ААА № 240754 від 19 жовтня 2016 року, посадова інструкція лісничого, наказ № 54К від 06 липня 2020 року, подання профкому від 10 липня 2020 року № 290 та виписка з протоколу засідання профкому № 20 від 13 липня 2020 року.

Згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», надані такі роз`яснення, що при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

З системного аналізу наведеного можна дійти висновку, що невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я. Виявлена невідповідність займаній посаді за станом здоров`я полягає в тому, що працівник за станом здоров`я не може впоратися з трудовими обов`язками (при цьому відсутня провина працівника в неналежному виконанні обов`язків), або продовження даної роботи протипоказано працівникові за станом здоров`я (відповідно до карти умов праці на робочому місці) та створює загрозу його життю й здоров`ю, або через стан здоров`я подальше виконання працівником трудових обов`язків створює небезпеку, для членів трудового колективу, або громадян, яких обслуговує працівник і це перешкоджає подальшому продовженню роботи.

Так, довідкою МСЕК серія 12ААА № 240754 від 19.10.2016 року підтверджено, що відповідач є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання, інвалідність встановлено безстроково (а.с.92).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів» інвалід це особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

За змістом п. 2 ст. 40 КЗпП України підставою для її застосування може бути висновок медико-соціальної експертної комісії, медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я працівника. При цьому, саме по собі встановлення 2 групи інвалідності не є підставою для звільнення позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України без відповідного медичного висновку.

У відповідності до копії атестаційного паспорта робочого місця інваліда, ОСОБА_1 потребує роботу в кабінетних умовах без тривалого перебування на ногах (а.с. 95).

Вказаний атестаційний паспорт не містить висновку про те, що позивач не може виконувати покладені на нього посадові обов`язки, виконання роботи лісника протипоказано позивачу за станом здоров`я чи створює небезпеку йому самому та членам трудового колективу, а лише містить рекомендацію щодо умов праці ОСОБА_1 з урахуванням стану його здоров`я та відповідач має право на власний розсуд відмовитись від вказаних рекомендацій та виконувати свої посадові обов`язки.

Крім цього, судом встановлено, що з 26 червня 2020 року по 06 липня 2020 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні та у зв`язку із ускладненнями хвороби направлений до лікарні, а з 07 липня 2020 року по 16 липня 2020 року перебував на стаціонарному лікування у КП Герцаївська районна лікарня та мав стати до роботи 17 липня 2020 року, що підтверджується довідкою сімейного лікаря від 06 липня 2020 року та листком непрацездатності серія АГЩ № 516953 (а.с.25, 26).

Наказом ДП «Чернівецький лісгосп» від 06 липня 2020 року № 54к позивача було поновлено на роботі на посаді лісничого Тернавського лісництва з 27.09.2019 року за рішенням Герцаївського районного суду від 13.02.2020 року. Одночасно цім наказом йому запропоновано іншу посаду, оскільки за станом здоров`я посада лісничого йому протипоказана. Також позивача попереджено, що у разі не надання згоди на переведення на іншу посаду, його буде звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.30).

Наказом ДП «Чернівецький лісгосп» від 10.07.2020 року № 58к позивача було відсторонено від роботи (а.с.31).

Таким чином встановлено, що оскаржуваний наказ був винесений відповідачем в період тимчасової непрацездатності позивача.

Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті). Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41 (1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

За таких обставин, хоча оскаржуваний наказ стосувався звільнення позивача з 15.07.2020 року або з першого дня виходу на роботу після тимчасової непрацездатності, без конкретизації дати, проте таке рішення було прийнято в період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , що є порушенням вимог трудового законодавства.

Отже, судом встановлено, що відповідачем не дотримано порядку звільнення працівника з роботи, оскільки не встановлено відповідно до вимог чинного законодавства невідповідність позивача займаній посаді або виконуваній ним роботі за станом його здоров`я, а також прийнято рішення про звільнення в період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 .

Таким чином суд вважає, що наказ т.в.о. директора державного підприємства «Чернівецький лісгосп» №62-к від 15 липня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним і підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до розділу ІІІ абзац 3 п.4 Порядку № 100 в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).

Відповідно штатного розпису працівників лісового господарства Державного підприємства «Чернівецький лісгосп» на 2020 рік посадовий оклад лісничого Тарнавського лісництва становить 9595 грн. Середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 456 грн.90 коп. Таким чином ОСОБА_1 допущено вимушений прогул з 15 липня 2020 року по 08 грудня 2020 року кількістю 106 днів. Середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу становить 48 431 грн. 40 коп. (456 грн. 90 коп. Х 106 дні = 48 431 грн. 40 коп.)

За змістом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

Суд приходить до висновку про те, що незаконне звільнення позивача безумовно завдало позивачу моральних страждань, проте враховуючи принцип справедливості та розумності, ступінь вини відповідача, а також враховуючи надані відповідачем копії табелів робочого часу з яких вбачається, що майже весь час позивач не виходить на роботу у зв`язку з його тимчасової непрацездатністю, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди та наявність підстав стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів», ст.ст. 40, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 2-13,77-80, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати наказ т.в.о. директора державного підприємства «Чернівецький лісгосп» № 62-к від 15 липня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп» з 15 липня 2020 року.

Стягнути з державного підприємства «Чернівецький лісгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 липня 2020 року по 08 грудня 2020 року в сумі 48 431(сорок вісім тисяч чотириста тридцять одну) грн. 40 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з державного підприємства «Чернівецький лісгосп» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000 (три тисячі) грн.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Стягнути з державного підприємства «Чернівецький лісгосп» в доход Держави 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Герцаївський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.12.2020 року.

Суддя