КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 359/10521/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2263/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Саган В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

10 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Хоменко І.О.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко Анатолій Петрович, Комунальне підприємство Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації, про визнання договору дарування житлового приміщення недійсним та скасування реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору дарування житлового приміщення недійсним та скасування реєстрації права власності, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що в 2002 році ОСОБА_1 виповнилось 56 років, на той час він вже хворів гіпертонічною хворобою, проживав окремо від своєї дружини та дочок у власній квартирі АДРЕСА_1 .

В травні 2002 року до позивача звернулась його донька ОСОБА_3 з пропозицією укласти договір, відповідно до якого він передасть їй у власність вищевказану квартиру, за це вона бере на себе обов`язки щодо догляду батька до смерті, надаючи йому допомогу по утриманню його особисто та квартири, сплачувати комунальні послуги.

Зазначив, що 5 червня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір, тексту якого позивач не читав, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов`язки, про які вони домовилися, а донька не допустить щоб батькові було завдано будь-яку шкоду.

Протягом перших 5 років відповідач інколи навідувалась до батька, надавала певну допомогу, починаючи з 2013 року стан здоров`я позивача погіршився, загострились хронічні хвороби. Коштів яких він отримував не було достатньо для належного свого забезпечення та утримання квартири, за комунальні послуги якої він сплачував самостійно.

Наприкінці 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з претензією про те, що вона взагалі не доглядає його, а він за станом здоров`я та похилим віком потребує постійного догляду, на що отримав відповідь про те, що вона не може піклуватись про батька, оскільки їй бракує часу та коштів для надання йому будь - якої допомоги.

В свою чергу позивач пригрозив, що якщо відповідач не буде його доглядати, не буде виконувати умови договору, то він розірве укладений з нею договір довічного утримання, відбере квартиру, щоб передати у власність іншій людині, яка буде його доглядати до смерті.

ОСОБА_3 пояснила, що це неможливо, оскільки між ними укладено договір дарування, а не договір довічного утримання, відповідно до якого позивач безоплатно подарував відповідачу вищезазначену квартиру.

Наміру чи бажання дарувати, продавати або іншим способом передавати своє єдине житло відповідачу, ОСОБА_1 не мав, окрім як за договором довічного утримання.

З огляду на це позивач вважає, що відповідач діючи навмисне та ціленаправлено заволоділа його нерухомим майном, ввівши в оману щодо природи укладеного договору та надання позивачу допомоги в майбутньому, у зв`язку з чим на момент укладення спірного договору позивач в повній мірі не усвідомлював значення своїх дій та не зміг встановити для себе наслідків укладеного правочину, оскільки вважав, що даний Договір є зобов`язанням відповідача доглядати його в старості - до самої смерті. Договір ним підписано в наслідок помилки, що має істотне значення при вчиненні правочину.

Крім того зважаючи, що про порушення своїх прав він дізнався лише в 2014 році, просив поновити строк звернення до суду. Крім того, з метою відновлення становища,яке існувало до укладання спірного договору, слід застосувати реституцію, шляхом скасування реєстрації права власності відповідача на вказане нерухоме майно, та подальше відновлення такого права за позивачем.

У зв`язку із викладеним, просив суд визнати недійсним договір дарування від 5 червня 2002 року житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 , що був укладений між позивачем та відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко А. П., зареєстрований в реєстрі за № 2247, скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , виключити запис з електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 березня 2008 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , поновити державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Реєстраційної служби Бориспільського міскрайонного управління юстиції Київської області внести відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування від 5 червня 2002 року житлового приміщення-квартири АДРЕСА_1 , виконаний на бланку серії АЕК № 4050158 та посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко А. П., зареєстрований в реєстрі за № 2247.

Скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстроване Бориспільським районним бюро технічної інвентаризації 7 червня 2002 року, про що зроблено запис в реєстровій книзі за № 1, стор. 67, інвентарна справа

№67.

Виключено запис з електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 березня 2008 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Поновлено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Реєстраційної служби Бориспільського міскрайонного управління юстиції Київської області внести відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

5 червня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко А. П. та зареєстровано в реєстрі за № 2247 (а.с.10).

З копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 , виданого повторно Центральним відділом реєстрації шлюбів Міста Києва вбачається, що ОСОБА_4 в результаті укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.20).

Відповідно до статті 243 ЦК України (1963 року, який діяв на момент виникнення вказаних правовідносин), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети.

За статтею 244 ЦК України (1963 року), договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Згідно статті 56 ЦК України (1963 року), угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість.

Статтею 57 ЦК України (1963 року) визначено, що угода, укладена внаслідок обману може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Якщо угода визнана недійсною з однієї з зазначених підстав, то потерпілому повертається другою стороною все одержане нею за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодовується його вартість.

Частиною 1 статті 59 ЦК України (1963 року) передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Відповідно до статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір дарування був укладений під впливом помилки, яка викривила уяву позивача про зміст правочинів, їх правову природу, що має істотне значення,

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просив визнати договір дарування недійсним, зазначаючи, що договір укладено внаслідок помилки( ст.. 56 ЦК України (1963 року), обману (стаття 57 ЦК України (1963 року), правочин вчинено з метою приховати інший правочин (стаття 235 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки відповідно до статті 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. За удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Таким чином, позивачем наведено взаємовиключні підстави для визнання договору дарування недійсним.

Проте, суд першої інстанції при розгляді справи по суті цих протиріч не усунув та не запропонував позивачу уточнити підстави позову.

Як вбачається з тексту договору дарування, його підписано в присутності нотаріуса, особу сторін, встановлено, їх дієздатність та належність ОСОБА_1 житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , що відчужуються, перевірено. Крім того, в графі« Даруватель » ОСОБА_1 власноручно підписано договір дарування, без примусу, бажання саме подарувати спірне майно, зміст та наслідки підписання укладення вказаних договорів зрозумілі, тому суд апеляційної інстанції визнає безпідставними, необґрунтованими твердження позивача про те, що він не розумів змісту договорів.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL3613 та додаткових угод до нього, відповідно до умов яких відповідач в межах ліміту кредитної лінії отримала кредит в сумі 86000 доларів США.

Також з матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL3613 від 22 квітня 2008 року та додатків до нього в сумі 101351,18 доларів США.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2015 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2014 року змінено в частині визначення валюти платежу гривні та стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг BL3613 від 22 квітня 2008 року та додатків до нього в сумі 101 351,18 доларів США 18 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 18 жовтня 2013 року складає 810 099 грн. 98 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2015 року скасовано, заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2014 року залишено в силі.

Таким чином,судом встановлено, що за рішенням суду від 30 травня 2014 року, яке набрало чинності 7 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 мала відшкодувати ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 101351,18 доларів США.

Майно, яке є предметом спору - квартира АДРЕСА_1 , перебуває в обтяженні ПАТ «Універсал Банк» на підставі договору іпотеки від 22 квітня 2008 року у забезпечення виконання зобов`язань за генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL3613 2008 року, право вимоги за яким набуто ПАТ «Універсал Банк».

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позов про визнання договору дарування недійсним ОСОБА_1 подано 5 листопада 2015 року, тобто, через місяць після набрання рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2014 року чинності.

Також в судовому засіданні апеляційної інстанції представник Банку повідомила, що ОСОБА_2 на виконання рішення суду у відшкодування заборгованості за кредитним договором будь-яких сум не погашала, та вважає, що подача даного позову свідчить про наміри сторін вивести квартиру АДРЕСА_1 з іпотеки, ухилившись таким чиномвід виконання за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Суд першої інстанції цих обставин не врахував, не вирішив питання про залучення АТ «Універсал банк» до участі у справі.

Зазначені порушення не можуть бути усунуті апеляційним судом, оскільки при розгляді справи в апеляційному порядку не допускається залучення до участі у справі осіб, які не приймали в ній участь у суді першої інстанції.

У зв`язку з неповнотою з`ясування судом обставин справи та допущення ним порушення норм матеріального і процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року скасувати, прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко Анатолій Петрович, Комунальне підприємство Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації, про визнання договору дарування житлового приміщення недійсним та скасування реєстрації права власностівідмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

Головуючий

Судді