22-ц/804/3607/20
242/1888/20

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 242/1888/20

Номер провадження 22-ц/804/3607/20

09 грудня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Баркова В.М., Принцевської В.П.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Селидівська міська рада Донецької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Капітонова В.І., повний текст якого складено 12 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради Донецької області, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку мотивував тим, що рішенням Селидівської міської ради Донецької області від 25 вересня 2019 року №7/48-1473 було надано дозвіл на установку групи тимчасових споруд в місті Селидове біля міського ринку фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 та зобов`язано його у 10-ти денний строк укласти договір особистого строкового сервітуту строком на 2 роки 11 місяців з оплатою у розмірі 2483,85 грн. щомісяця та після установки групи тимчасових споруд подати до виконкому міської ради заяву за визначеною формою. Крім того, рішенням Селидівської міської ради від 25 вересня 2019 року №7/48-1474 було надано дозвіл на установку групи тимчасових споруд в місті Селидове біля міського ринку фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 та зобов`язано його в 10-ти денний строк укласти договір особистого строкового сервітуту строком на 2 роки 11 місяців з оплатою у розмірі 2483,85 грн. щомісяця та після установки групи тимчасових споруд подати до виконкому міської ради заяву за визначеною формою. Згідно інформації відповідача, зазначені земельні ділянки у власність чи користування третім особам по справі не надавались. Вважає, що ухвалені відповідачем рішення від 25 вересня 2019 року не можна вважати законними, оскільки зі змісту Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності вбачається, що за відсутності рішення про надання дозволу на установку групи тимчасових споруд органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або користування, юридична або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку комунальної форми власності. При цьому позивач вважає, що оскаржені ним рішення Селидівської міської ради Донецької області порушують його права, оскільки він є власником земельної ділянки, площею 0,1226 га, кадастровий номер :03:010:0045 за адресою: АДРЕСА_1 , яка межує з тими ділянками, на яких вищевказаними рішеннями було надано дозвіл ФОП ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_2 на розміщення тимчасових споруд і він також заінтересований в отриманні цих земельних ділянок для провадження своєї підприємницької діяльності.

Просив суд визнати незаконними та скасувати рішення Селидівської міської ради Донецької області від 25 вересня 2019 року №7/48-1473 про надання дозволу на установку групи тимчасових споруд в місті Селидове біля міського ринку фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 та від 25 вересня 2019 року №7/48-1474 про надання дозволу на установку групи тимчасових споруд в місті Селидове біля міського ринку фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав відповідачем.

Крім того, місцевий суд виходив з того, що фізичним особам підприємцям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спірні земельні ділянки у користування не передавались, оскільки рішення про надання дозволу на установку групи тимчасових споруд не породжує таке право, а позивач, в свою чергу, із заявами, пов`язаними із виділенням у користування йому цих земельних ділянок, до Селидівської міської ради Донецької області не звертався.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що місцевий суд при розгляді справи не врахував правову позицію Верховного Суду по справі 918/633/16, згідно якої відсутність рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в користування відповідачу та наявність обставин використання земельної ділянки комунальної власності з порушенням вимог земельного законодавства є підставою для покладення на відповідача зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом демонтажу тимчасової споруди, приведення земельної ділянки у первинний стан за рахунок відповідача та повернення земельної ділянки Раді. Крім того, позивач вважає, що судом було не прийнято до уваги те, що оскарженими рішеннями органу місцевого самоврядування порушені його права, оскільки в разі проведення відповідачем аукціону на передачу в оренду спірних земельних ділянок він скористався б своїм правом прийняти в ньому участь.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Позивач та його представник адвокат Малькевич Н.В. направили до суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, апеляційну скаргу задовольнити.

Селидівська міська рада Донецької області також надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, в якій, крім того, просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Представник третіх осіб адвокат Зінченко Б.Б. в своїй заяві заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив розгляд справи провести без його участі та участі третіх осіб.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області 24 квітня 2019 року, ОСОБА_1 належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1226 га, кадастровий номер: :03:010:0045. Дану обставину також підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований 25 квітня 2019 року (а.с.13-14).

Рішенням Селидівської міської ради від 25 вересня 2019 року №7/48-1473 надано дозвіл фізичні особі підприємцю ОСОБА_3 на установку групи тимчасових споруд (торгівельних павільйонів) для провадження підприємницької діяльності в місті Селидове біля міського ринку. Зобов`язано ОСОБА_3 у 10-ти денний строк укласти договір особистого строкового сервітуту строком на 2 роки 11 місяців з оплатою у розмірі 2483,85 грн щомісячно. Після установки групи тимчасових споруд (торговельних павільйонів) для провадження підприємницької діяльності в місті Селидове біля міського ринку подати до виконкому міської ради заяву за визначеною формою (а.с.8-9).

Рішенням Селидівської міської ради від 25 вересня 2019 року №7/48-1474 надано дозвіл фізичні особі підприємцю ОСОБА_2 на установку групи тимчасових споруд (торгівельних павільйонів) для провадження підприємницької діяльності в місті Селидове, біля міського ринку. Зобов`язано ОСОБА_2 у 10-ти денний строк укласти договір особистого строкового сервітуту строком на 2 роки 11 місяців з оплатою у розмірі 2483,85 грн щомісячно. Після установки групи тимчасових споруд (торговельних павільйонів) для провадження підприємницької діяльності в місті Селидове біля міського ринку подати до виконкому міської ради заяву за визначеною формою (а.с.9-11).

Згідно листа Селидівської міської ради Донецької області від 15 жовтня 2019 року за №02-16/4-1372 від 15 жовтня 2019 року, фізичним особам-підприємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельні ділянки у місті Селидове біля міського ринку у власність чи користування не надавалися ( а.с.12).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року по справі № 207/1194/17 (провадження №61-42060св18) зроблено висновок, що вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що оскаржені ним рішення Селидівської міської ради Донецької області порушують його права, оскільки він є власником земельної ділянки, площею 0,1226 га, кадастровий номер :03:010:0045 за адресою: АДРЕСА_1 , яка межує зі спірними ділянками і він також заінтересований в отриманні цих земельних ділянок для провадження своєї підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 80 ЗК суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, незалежно від місця їх розташування (частини 1, 2 статті 83 ЗК).

Згідно з частиною 1 статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом статей 123, 124 ЗК надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а також передача таких земельних ділянок в оренду здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Також, статтею 123 ЗК України передбачено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Так, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Крім того, статтею 124 ЗК України передбачено порядок передачі земельних ділянок в оренду.

Отже, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Також, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Згідно із ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 та 3 ст. 134 ЗК України визначено випадки у яких продаж земельних ділянок на конкурсних засадах не проводиться.

Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Встановлено, що спірні земельні ділянки фізичним особам-підприємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Селидівською міською радою Донецької області у власність або користування не передавались, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на установку групи тимчасових споруд не породжують таке право. Крім того, позивач з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок до органу місцевого самоврядування не звертався.

Таким чином, як на момент звернення позивача з позовом, так і на час ухвалення судового рішення у справі, права позивача оскарженими рішеннями Селидівської міської ради Донецької області про надання дозволу на установку групи тимчасових споруд не порушені.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що оскільки у ОСОБА_1 відсутнє суб`єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого подано позов, він не є належним позивачем у справі, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з викладеним доводи позивача, про те, що оскаржені ним рішення органу місцевого самоврядування порушують його права є неспроможними.

Є також безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевий суд необґрунтовано не врахував при розгляді справи правову позицію Верховного Суду по справі 918/633/16, згідно якої відсутність рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в користування відповідачу та наявність обставин використання земельної ділянки комунальної власності з порушенням вимог земельного законодавства є підставою для покладення на відповідача зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом демонтажу тимчасової споруди, приведення земельної ділянки у первинний стан за рахунок відповідача та повернення земельної ділянки Раді. Дана правова позиція Верховного Суду могла бути застосована судом за умови встановлення наявності у ОСОБА_1 права на даний позов в матеріальному розумінні. Оцінку законності оскаржених рішень органу місцевого самоврядування суд може надати за позовом належного позивача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскарженого судового рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Суддя: