Номер провадження: 22-ц/813/6619/20
Номер справи місцевого суду: 523/6367/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, на рішення Суворовськогорайонного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Кисельова В.К. 22 жовтня 2019 року у м. Одеса,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 01 лютого 2015 року громадянин ОСОБА_4 , під розписку, позичив у ОСОБА_1 гроші у розмірі 27 000 доларів США під 2 % у місяць на строк один рік.

Також позивач зазачив, що у розписці підпис праворуч від надпису « ОСОБА_5 » зроблений особисто ОСОБА_3 , однак, прізвище прописом « ОСОБА_6 » зроблено іншою особою. Ця особа, яка була вказана у розписці як свідок та поручитель - ОСОБА_7 , померла.

Вищезазначена розписка містила кінцеву дату повернення боргу - 01 лютого 2016 року, разом з відсотками у сумі 6 480 доларів США, що разом складає 33 480 доларів США.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 33 800 доларів США, що еквівалентно 882 466, 45 гривень (за курсом валюти на день подачі позовної заяви 04 квітня 2016 року ) та 6 890 гривень понесених судових витрат.

В процесі розгляду справи судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 помер.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одесивід 18 жовтня 2016р. по справі було допущено процесуальне правонаступництво, та замість відповідача ОСОБА_3 залучено до участі правонаступника - доньку померлого ОСОБА_2 (т1., а.с. 156).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, доводи суду першої інстанції про те, що текст розписки виконаний ОСОБА_3 не власноручно, а за допомогою друкування, і ідентифікувати підпис позичальника неможливо, - не грунтується на будь-якій нормі закону, оскільки ст. 1047 ЦК України не обмежує громадян певним змістом або формою написання розписок.

Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 10 листопада 2020 року сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 01 лютого 2015 року, громадянин ОСОБА_3 , під розписку, позичив у ОСОБА_1 гроші у розмірі 27000 доларів США під 2 % у місяць на строк один рік. Вищезазначена розписка містить кінцеву дату повернення боргу разом з відсотками у сумі 6480 доларів США, разом 33 480 доларів США, - 01 лютого 2016 року (т.1, а.с. 7).

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідачка зазначила, що підпис її батька у розписці підроблений, у зв`язку із чим просила призначити судову почеркознавчу експертизу (т.1., а.с. 165).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одесивід 06 квітня 2017р. по справі було призначено посмертну судову - почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експертизи було поставлено питання: Чи виконаний підпис у борговій розписці від 01 лютого 2015р. праворуч від надпису «Алексеев Валерий Эдуардович» ОСОБА_3 чи іншою особою? (т1, а.с. 205-206).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи 17-3925/01 від 31 січня 2018 р., який був проведений експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що відповісти на питання: Чи виконаний підпис у борговій розписці від 01 лютого 2015р. праворуч від надпису «Алексеев Валерий Эдуардович» ОСОБА_3 чи іншою особою?, не виявилось можливим. (т.1,а.с. 229-234)

Ухвалою суду першої інстанції від 18 липня 2018р. по справі було призначено додаткову посмертну судову - почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (т1., а.с. 249-250).

Ухвалою суду від 05 листопада 2018р. було ще раз призначено додаткову посмертну судову - почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (т 2., а.с.24-25).

Ухвалою суду від 13 березня 2019р. було знову призначено додаткову посмертну судову - почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (т 2., а.с. 50-51)

Відповідно до висновку експерта 86-п від 21 травня 2019р. Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України вбачається, що відповісти на питання: «Чи виконаний підпис у борговій розписці від 01 лютого 2015р. праворуч від надпису механічним шрифтом «Алексеев ОСОБА_8 » ОСОБА_3 чи іншою особою?» не виявилось можливим, у зв`язку із встановленням збіжних та розбіжних ознак (т.2., а.с. 63-74). Експертом зазначено, що встановлені при порівнянні збіжні ознаки малочислені та малоінформативні, а тому не можуть бути покладені в основу позитивного висновку про виконання досліджуваного підпису самим ОСОБА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1051 ЦК України встановлено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності надані сторонами докази, пояснення сторін, висновки судової почеркознавчої експертизи, дійшов обгрунтованого висновку про те, що розписка від 01 лютого 2015 року, згідно якої ОСОБА_3 нібито позичив у ОСОБА_1 гроші у розмірі 27000 доларів США під 2 % у місяць на строк один рік, не може бути достовірним доказом наявності укладеного договору позики, оскільки текст розписки виконаний не власноручно ОСОБА_3 , а за допомогою друкування, прізвище прописом « ОСОБА_6 » зроблено іншою особою, а ідентифікувати підпис позичальника неможливо.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим позов підлягав залишенню без задоволення.

Частиною 9 ст. 158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. ЦПК України у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

В зв`язку із зазначеним, суд дійшов вірного висновку, що заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Суворовського районного суду м. Одесивід 06 червня 2016р., підлягають скасуванню із зняттям арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає необгрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про необгрунтованість доводів суду першої інстанції про те, що текст розписки виконаний ОСОБА_3 не власноручно, а за допомогою друкування, і ідентифікувати підпис позичальника неможливо, оскільки ст. 1047 ЦК України не обмежує громадян певним змістом або формою написання розписок.

Колегія суддів зауважує, що вказані доводи апеляційної скарги у повному обсязі спростовуються наявними у матеріалах справи висновками двох посмертних судово- почеркознавчих експертиз, з яких вбачається, що ідентифікувати підпис позичальника на борговій розписці неможливо. Таким чином, апелянтом не надано належних та допустимих доказів того, що підпис на розписці виконаний саме ОСОБА_3 .

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 08 грудня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе