Справа № 703/37/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря Кочеткової І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного провадження з викликом сторін в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Свої вимоги обругтовує тим, що вона з 17 червня 2005 року з відповідачем ОСОБА_3 перебували у шлюбі. Від шлюбу 26 квітня 2011 року у них народилося двоє дітей: (двійнята) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду від 07 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

З часу розлучення і по даний час діти проживають з позивачкою. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходу щомісячно але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05 серпня 2014 року і до повноліття дітей.

Позивач вказує, що їх син ОСОБА_6 хворіє на вроджену ваду-гіпоспадію (відсутність уретри), для повноцінного розвитку та одужання, йому в серпні 2013 року зроблено ряд операцій в Київській міській дитячій лікарні № 1, а в серпні 2016 року проведено складне оперативне втручання по пластиці уретри, але результат операції виявився незадовільним з виникненням ускладнень.

Постільки на Україні інших спеціалістів по лікуванню вродженої вади у сина ОСОБА_6 немає, вона змушена була звертатись в медичні заклади за межами України, щоб усунути негативні наслідки від проведених сину операцій в серпні 2016 року та його подальшого лікування, яке відбувалось в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени », що в м. Санкт - Петербург РФ в період з 17.12.2017 року по 30.12.2017 року та з 22.10.2018 року по 03.11.2018 року проводилось поетапне лікування (оперативні втручання), яке слід було йому продовжувати відповідно до рекомендацій лікарів цього медичного закладу.

У зв`язку з тим, що вона понесла значні додаткові витрати на лікування дітей за вищевказаний період, а відповідач відмовився в добровільному порядку компенсувати їй половину їх вартості, позивачка 27.03.2018 року та 29.12.2018 року звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовами про стягнення з нього на її користь додаткових витрат (справи № 703/746/18 та № 703/4850/18).

Постільки після звернення з даним позовом до суду, син ОСОБА_6 потребував подальшого лікування у зв`язку з його вродженою вадою, вона змушена була додатково нести значні матеріальні витрати на загальну суму 93179 грн 20 коп, а тому просила суд стягнути з відповідача половину витрат на загальну суму 46589 грн.60 коп. та понесені судові витрати.

Відповідач, в поданому ним до суду відзиві на позов, позовні вимоги не визнав та вказав, що позивачка понесла додаткові витрати на лікування сина за кордоном а саме в Російській Федерації. Законом України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що громадяни України можуть направлятися для лікування за кордон у разі необхідності надання того чи іншого виду медичної допомоги хворому та неможливості іі надання в закладах охорони здоров`я України. Державні органи зобов`язані сприяти виїзду громадян України за кордон і перебуванню там в період лікування. Порядок направлення громадян за кордон для лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так відповідно до Положення про порядок лікування громадян України за кордоном» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 12.1995р № 991, передбачено, що питання направлення громадян на лікування за кордон порушують обласні, центральні (міські) лікарні, які надсилають до МОЗ АРК Крим, управлінь,відділів охорони здоров`я обласних , Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, які у разі визнання ними необхідності такого лікування надсилають документи до МОЗ України або видають їх хворому для подання до Міністерства. Рішення про доцільність лікування за кордоном приймається комісією з питань направлення на лікування за кордон на підставі висновку головного спеціаліста відповідного профілю в на підставі якого видається відповідний наказ МОЗ. Враховуючи відсутність висновку відповідного спеціаліста МОЗ України та рішення Комісії про доцільність лікування за кордоном, вважає що позивачка всупереч законодавства України самовільно лікувала дитину, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того вказав, що позивачкою нараховано суму яка переведена з російських рублів на гривні, що не відповідає курсу НБУ, який складав на час лікування сина.

Відповідач також зазначив, що згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року з нього стягуються аліменти на утримання синів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на користь ОСОБА_1 . Так, позивач регулярно щомісячно отримує аліменти, які відраховуються із його заробітної плати а тому частина додаткових матеріальних витрат на дітей, зазначених позивачем, повинна покриватись за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача.

При винесенні судом рішення відповідач просить суд також врахувати незадовільний стан його здоров`я, в зв`язку з чим має третю групу інвалідності.

27 лютого 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка вказує, що обставини, викладені у відзиві не спростовують її доводів.

Позивачка зазначає, що з моменту народження синів, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 знає про вроджену ваду сина ОСОБА_6 (гіпоспадія відсутність уретри), у зв`язку з чим він потребує постійного медичного догляду та лікування. З метою його повноцінного розвитку та одужання, йому необхідно було проводити оперативні втручання, про що вона надала належні та допустимі докази, приєднавши їх до свого позову.

Після розлучення з відповідачем у жовтні 2014 року, всі питання щодо лікування їхніх дітей, лягли лише на плечі позивачки, так як вони, на думку ОСОБА_3 , залишились і проживають з нею. У зв`язку з лікуванням дітей вона змушена була нести значні додаткові витрати. Відповідач же самоусунувся і не бере ніякої участі у додаткових витратах, які вона несе на дітей, що й змусило її звертатися до суду з позовом про їх стягнення з відповідача .

Із змісту відзиву ОСОБА_3 на її позов, вбачається, що він не заперечує того факту, що син ОСОБА_6 потребував лікування у зв`язку з його вродженою вадою і того, що вона понесла додаткові витрати на його лікування, а саме у зв`язку з його стаціонарним лікуванням в період з 14.05.2019 року по 27.05.2019 року та проведенням йому операції, необхідністю придбання для нього ліків, його обстежень, консультації лікарів, адже на підтвердження цього вона до свого позову надала належні та допустимі докази, які він не спростував.

Заперечення у відзиві ОСОБА_3 щодо підстав для відмови у задоволенні позову зводяться лише до того, що вона проводила лікування сина за кордоном без відповідного його направлення МОЗ України, який встановлений постановою КМУ від 08.12.1995 року № 991 відповідно до Положення та Порядку направлення громадян на лікування за кордон, затверджений постановою КМУ від 27.12.2017 року № 1079, а не проводила його лікування в медичному закладі на Україні, адже це немає ніякого значення, що вбачається з наступного.

Зазначила, що МОЗ України здійснює оплату лікування громадян за кордоном в межах бюджетних асигнувань, передбачених законом Про державний бюджет України на відповідний рік, за відповідною бюджетною програмою та при наявності відповідних щомісячних бюджетних асигнувань та на підставі офіційного документа, що підтверджує вартість лікування пацієнта з урахуванням наявності у громадянина, його сім`ї можливості покриття витрат на оплату вартості лікування за рахунок власних коштів, можливості покриття витрат за рахунок коштів місцевого бюджету.

Все це свідчить, що направлення громадянина на лікування за кордон може бути вирішене лише один раз на рік під час затвердження відповідного бюджету.

Крім того в період часу з 2013 по 2016 роки сину робили такі операції в Києві, але стан його здоров`я не покращився, а навпаки погіршився, виникли ускладнення, а позивачка як його мама, переслідувала, в першу чергу, інтереси та здоров`я сина. До того ж, позивачка зверталась в інші медичні заклади на Україні, але ніде і ніхто не взявся робити операції сину, щоб усунути недоліки проведених операцій та позбутися вродженої у нього вади. Очікувати можливість направлення сина за кордон та оплату його лікування привело б до затягування часу, що виходячи із його вродженої вади, це завдало б йому непоправної шкоди для його розвитку та здоров`я, адже позитивні наслідки проведення таких операцій можливе лише в перші роки життя хлопчика.

Поїздка на лікування за межі України була не її самовільним рішенням, як зазначає відповідач, а погоджена з ним та зумовлена необхідність спеціалізованого лікування за методом «buccalgraft», який в Україні не застосовується.

На даний час сину вже проведено п`ять операцій: дві в Україні і три в РФ.

Про те, що обраний метод лікування є успішним свідчить висновок ЛКК №20 КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» від 07 червня 2019 року, яким було рекомендовано продовжити поетапне лікування по методу «buccalgraft» в дитячій міській лікарні №2 Святої Марії Магдалини РФ.

Також зазначила, що відповідно до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я » кожний громадянин України має право на кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря і закладу охорони здоров`я, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій (ст. 6, ст. 38 ) та зобов`язаний піклуватися про здоров`я своїх дітей ( ст.10). Враховуючи, що вона надала докази про розмір понесених нею витрат, вважає, що іі вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Також зазначила, що всі необхідні докази на підтвердження додаткових витрат знаходяться в матеріалах справи. Крім того просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати за надання правової допомоги представника.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала думку свого представника.

На судові засідання, що були призначенні на 20 травня 2020 року, 02 липня 2020 року, 06 серпня 2020 року, 15 жовтня 2020 року, відповідач в судові засідання не з`явився, на адресу суду було надіслані клопотання про відкладення судового засідання. Підставами для відкладення було зазначено відрядження та карантинні обмеження.

01 грудня 2020 року відповідач знову в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить відкласти розгляд, враховуючи відрядження.

За змістом ст.43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи зокрема у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Так, відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`являється в судові засідання, а лише надає заяви та телефонограму про відкладення розгляду, проте доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду не надає.

Таким чином, повторне подання ідентичних заяв та клопотань, розцінюються судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами учасника справи щодо подання заяв та клопотань.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та його представника, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.10).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 07 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. З часу розлучення діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Разом з тим дитина хворіє, в тому числі, вродженими вадами, в зв`язку з чим потребує постійного медичного догляду, консультацій лікарів та відвідування медичних закладів, що, в свою чергу, потребує значних матеріальних витрат .

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції) від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ст.150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За частинами першою та другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

У п.18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

З матеріалів справи згідно наданих позивачем медичних довідок, виписки з медичної карти амбулаторного хворого, виписки з історії хвороби, вбачається, що ОСОБА_4 хворіє на вроджену ваду-гіпоспадію (відсутність уретри), в зв`язку з 17.12.2017 року по 30.12.2017 року та з 22.10.2018 року по 03.11.2018 року проводилось поетапне лікування (оперативні втручання).

Відповідно до виписного епікризу № 30890 від 03.11.2018 року ОСОБА_6 потребував другого етапу операційного втручання через 6- 8 місяців після останньої операції, яка була йому проведена в жовтні - листопаді 2018 року в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени », що в м. Санкт - Петербург РФ.

Після консультації з лікуючим лікарем, яка відбулась 18.12.2018 року, ним було призначене сину лікування у вигляді накладання на післяопераційне місце пластира Me

Piform (пов`язка моделююча з м`яким силіконовим покриттям) (протягом 3-х місяців), на придбання якого позивачка витратила 2 000 руб., що еквівалентно до курсу гривні 0.42 становить 840 грн. ( 2 000 руб. х 0.42) (а.с.23-а).

З метою подальшого лікування позивачка змушена було в період з 25.03.2019 року по 29.03.2019 року разом з сином поїхати на консультацію до профільного лікаря , який підтвердив необхідність та дату проведення послідуючої операції сину в травні 2019 року та його лікування.

У зв`язку з цією поїздкою позивачка змушена була понести витрати на придбання квитків з дому та до м. Санкт Петербург і назад в сумі 4459 грн. 07 коп. ( 2317 грн. 99 коп. + 2141 грн. 08 коп. ), а також витрати на проживання з сином в готелі «Каспій» та «Айленд» з 26.03.2019 року по 28.03.2019 року в сумі 3000 рублів, що з врахуванням курсу російського рубля до гривні відповідно даних НБУ становить 1260 грн. 00 коп.( 3 000 руб. х 0. 42 коп. ) (а.с.30-32., 36-45).

Крім цього, за призначенням лікаря вона була змушена була в РФ купляти для лікування сина ОСОБА_12 , на що витратила 2 750 руб. ( 1 232 руб. + 1 518 руб. ), а з врахуванням курсу російського рубля до гривні відповідно даних НБУ це становить 1155 грн. 00 коп. ( 2750 руб. х 0.42 грн.), про що свідчать ксерокопії касових чеків (а.с.33а-34).

Таким чином, загальна сума понесених позивачкою витрат, пов`язаних з поїздкою на консультацією до лікаря та лікування сина становить 6 874 грн. 07 коп. ( 4 459 грн. 07 коп. + 1260 грн.00 коп. + 1155 грн. 00 коп.).

Для проведення операції сину позивачки, призначеної лікарем на травень 2019 року, 06.05.2019 року були проведені відповідні обстеження крові та сечі в діагностичному центрі «Лабсервіс» м. Сміла, на які вона змушена була понести витрати в сумі 1130 грн. 00 коп., про що свідчать ксерокопії квитанцій та чеку (а.с.25-26).

В зв`язку з необхідністю в проведенні подальшого планового оперативного лікування сина позивачки з приводу його вродженої вади: гіпоспадії, він з 14.05.2019 року по 27.05.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени », що в м. Санкт - Петербург РФ, де йому 15.05.2019 року була проведена операція : 2- етап уретропластики.

У зв`язку з тим, що він за віком малолітній, а тому самостійно не міг доїхати до місця лікування і назад, позивачка змушена була їхати разом з ним та нести значні матеріальні витрати на замовлення та придбання квитків на потяг, найму житла, придбання ліків та за проведення самої операції.

Так, на замовлення та придбання проїзних квитків потягом з місця їхнього проживання, тобто з м. Сміла ( ст. Т. Шевченка ) до Санкт - Петербурга в РФ і назад позивачка витратила 10 553 грн. 38 коп. ( 50 грн. 00 коп. + 1 428 грн. 15 коп. + 3 850 грн. 60 коп. + 1 317 грн. 82 коп. + 3 538 грн. 22 коп. + 146 грн. 82 коп. + 171 грн. 77 коп. + 50 грн. 00 коп.) (а.с.46,84,85).

За час їхнього проживання у готелі м. Санкт Петербург, в період 12.05.2019 року по 14.05.2019 року з 27.05.2019 року по 30.05.2019 року позивачка понесла витрати в сумі 18 840 російських рублів ( 8 640 руб. + 10 200 руб. ), що по відношенню до курсу гривні, відповідно даним НБУ становить 7 912 грн. 80 коп. ( 18 840 руб. 00 коп. х 0.42 ) (а.с.47-48, 78).

На придбання ліків для сина в період його перебування на лікуванні в Санкт-Петербурзі позивачка по рекомендації лікарів придбала для нього ліків на загальну суму 3 043 російських рублів ( 1 323 руб. 00 коп. + 1 720 руб. 00 коп.) , що по відношенню до курсу гривні, відповідно даним НБУ становить 1 278 грн. 06 коп. ( 3 043 руб. 00 коп. х 0.42 ) (а.с.76-77).

За час перебування сина позивачки на стаціонарному лікуванні в ДБЗОЗ « Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени », що в м. Санкт - Петербург РФ, вона, відповідно до договорів про надання платних медичних послуг цим медичним закладом: № 5403 від 17.05.2019 року; № 5343 від 16.05.2019 року; № 5404 від 17.05..2019 року; № 5533 від 21. 05. 2019 року; № 5677 від 24. 05. 2019 року; № 5208 від 14.05.2019 року провела оплату в сумі 128 470 руб. 00 коп. ( 6 600 руб. + 72 630 руб. + 4 400 руб. + 22 000 руб. + 16 500 руб. + 6 340 руб. ) , що по відношенню до курсу гривні, відповідно даним НБУ становить 55 242 грн. 10 коп. (128 470 руб. 00 коп. х 0.43 ) (а.с.52, 56, 60, 64, 68, 72).

Таким чином, витрати позивачки, пов`язані з поїздкою та проведенням 15.05.2019 року сину операції, здачі аналізів, поїздка до медичного закладу в РФ і назад, придбання необхідних ліків, проживання з сином в готелі та перебування в лікарні, становлять 76 116 грн. 34 коп. ( 1130 грн. 00 коп. + 10 553 грн. 38 коп. + 7 912 грн. 80 коп. + 1 278 грн. 06 коп. + 55 242 грн. 10 коп.).

Після проведення сину операції 15.05.2019 року, позивачка підтримувала постійний зв`язок з лікарем, який вже неодноразово оперував його, і по його рекомендації оглянути сина та визначення подальшого його лікування, у неї виникла необхідність у поїздці до нього на консультацію.

Турбуючись про стан здоров`я сина та наслідки проведеної йому останньої операції, позивачка в період з 01.12.2019 року по 05.12.2019 року їздила з сином на консультацію до цього ж лікаря в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени », що в м. Санкт - Петербург РФ і в зв`язку з цим змушена була понести додаткові витрати, які полягають в наступному.

На придбання проїзних квитків потягом з місця їхнього проживання з сином , тобто з м. Сміла ( ст. Т. Шевченка ) до Санкт-Петербурга в РФ і назад, вона витратила 8 356 грн. 99 коп. ( 127 грн. 21 коп. + 92 грн. 13 коп. + 50 грн. 00 коп. + 1 222 грн. 87 коп. + 2721 грн. 76 коп. + 1 222 грн. 87 коп. + 2 721 грн. 76 коп. + 84 грн. 64 коп. + 63 грн. 75 коп. + 50 грн. 00 коп.) (а.с.95-98).

За час їхнього проживання з сином у готелі м. Санкт Петербург в період з 02.12.2019 року по 04.12.2019 року позивачка понесла витрати в сумі 2610 (1 305 руб. 00 коп. + 1 305 руб. 00 коп.) російських рублів, що по відношенню до курсу гривні, відповідно даним НБУ, становить 991 грн. 80 коп. ( 2 610 руб. х 0.38 ) (а.с.89-93).

Загальна сума понесених позивачкою витрат, пов`язаних з поїздкою на останню консультацію складає 9 348 грн. 79 коп. ( 8 356 грн. 99 + 991 грн. 80 коп. ).

Таким чином, загальний розмір витрат позивачки, пов`язаних з лікуванням сина після попередньої операції, поїздкою на консультації до лікаря в м. Санкт Петербург РФ, в період з 25.03.2019 року по 29.03.2019 року та з 01.12.2019 року по 05.12.2019 року, проведення йому операції в травні 2019 року, становить 93 179 грн. 20 коп. ( 840 грн. 00 коп. + 6 874 грн. 07 коп. + 76 116 грн. 34 коп. + 9 348 грн. 79 коп. )

Що до наданих відповідачем до відзиву роздруківок про курси валют, то вони не можуть бути взяті до уваги судом як доказ проведення позивачкою неправильного розрахунку понесених нею витрат, поскільки не завірені ним, що свідчить про відсутність їх оригіналів, про наявність яких він не посилається взагалі, як це передбачено ч.5 ст.95 ЦПК України. За таких обставин вони вони є недостовірними і суперечать офіційним даним НБУ.

Посилання відповідача про його незадовільний стан здоров`я, а саме на те, що він є інвалідом третьої групи є безпідставними, оскільки ним не надав жодного доказу про необхідність його лікування.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що витрати на дитину ОСОБА_7 здійснені позивачем на загальну суму сумі 93 179 грн. 20 коп. відносяться до додаткових витрат на утримання дітей, пов`язаних з особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, тому суд вважає, що із відповідача підлягає стягненню 1/2 частина понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитину, що становить 46 589 грн. 60 коп.

З приводу стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 2500 гривень слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані необхідні та належні докази, які, зокрема, і були представлені ОСОБА_1 суду, таким чином позивачем дотримано вимоги ст. 137 ЦПК України.

Отже, понесені ОСОБА_1 витрати, пов`язані з наданням правової допомоги представника в розмірі 2500 гривень, підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

Згідно ч. 6 ст 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Керуючись ст.263- 265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,що викликані особливими обставинами - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , (місце реєстраці АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , понесені нею додаткові витрати на дитину, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 46589 (сорок шість тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , понесені нею судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., який зарахувати на рахунок: UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м.Києві 22030106, код за , банк оримувача: Казначейство України, код банку отримувача: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 грудня 2020 року

Головуючий: В. О. Прилуцький