Провадження № 2/127/3593/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Марценюк Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.11.2016 року, в якому батьком дитини зазначено ОСОБА_2 .

Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, в 2011 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

З 2011 року по теперішній час дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.11.2011у справі № 2-4738/2011 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття, починаючи стягнення з 26.10.2011 року. Аліменти на утримання дочки щомісячно перераховує мати відповідача.

Починаючи з моменту розірвання шлюбу, відповідач повністю припинив цікавитись життям та вихованням дитини, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

В зв`язку із навчанням ОСОБА_3 у Вінницькій дитячій школі мистецтв «Вишенька» та можливістю прийняття участі у ХХІУ Міжнародному фестивалі дитячої та юнацької творчості «Sweetofolk» який проходив в м. Тбілісі (Грузія) позивач неодноразово намагалась зв`язатись з відповідачем для надання згоди на вивіз дитини за кордон для прийняття участі у фестивалі. Однак відповідач не брав слухавку, не відповідав на смс, позивач звернулась до суду, справа № 127/9597/19 з позовом про надання дозволу на виїзд закордон дитини ОСОБА_3 без згоди батька.

При цьому дитина відповідно до висновку шкільного психолога не сприймає відповідача як батька, він для неї стороння особа. У дитини негативне сприйняття відповідача, оскільки у дитини наявні дитячі негативні спогади відносно стосунків батька із нею у нетверезому стані.

Довідкою характеристикою із школи підтверджено те, що батько дитини усунувся від участі у вихованні дитини.

Просила суд, позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , яка народилась, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала за обставин викладених в справі, просила суд їх задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01-00-011-64998 від 19.12.2019 року.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, на підставі наявних в справі доказів.

Вислухавши думку учасників процесу, свідків, думку дитини ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні дитина ОСОБА_3 суду показала, що батька ОСОБА_2 не пам`ятає, знає про батька зі слів мами, не заперечує, щодо позбавлення його батьківських прав.

Свідки ОСОБА_7 (хрещений ОСОБА_3 ) та ОСОБА_9 (хрещена ОСОБА_3 ) в судовому засіданні, кожен окремо, суду показали, що батько в житті ОСОБА_3 був до 3 років.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_10 (сестра відповідача) та ОСОБА_11 (мати відповідача), кожна окремо, суду показали, що спілкуванню ОСОБА_3 з батьком заважала позивачка, дитину батьку не давала, іграшки та цукерки від нього дитині не передавала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 (цивільний чоловік позивачки), суду показав, що замінив ОСОБА_3 батька, оскільки останній дитиною не цікавився взагалі.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.11.2016 року, в якому батьком дитини зазначено ОСОБА_2 (а.с.8).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2019 року надано дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за межі України до Грузії у супроводі викладача закладу «Вінницької дитячої школи мистецтв «Вишенька» - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з 18.06.2019 року до 28.06.20198 року без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-11).

Відповідно до довідки № 140 від 10.09.2019 року, КЗ Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 33 Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчається у даному закладі в 6-Б класі з вересня 2014 року. Дитина охайна, одягнута, не конфліктна, дуже вихована. Проживає разом з матір"ю ОСОБА_1 , яка працює КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». ОСОБА_1 , постійно опікується своєю донькою, забезпечує належне харчування, лікування, цікавиться її навчанням, є членом опікунської ради закладу та батьківського комітету 6-Б та 9-А класів. Батько ОСОБА_2 протягом всього періоду навчання ОСОБА_3 у школі жодного разу не з`явився, не бере участі у житті доньки, не спілкується з вчителями і не цікавиться її навчанням (а.с.13).

Відповідно до довідки № 301 від 10.09.2019 року Вінницької дитячої школи мистецтв «Вишенька», ОСОБА_3 навчається в 5 класі хореографічного відділення (клас народного танцю), розмір плати за навчання становить 290 грн. в місяць станом на 01.09.2019 року (а.с.16).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.11.2011у справі № 2-4738/2011 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття, починаючи стягнення з 26.10.2011 року (а.с.12).

Відповідно до інформації з єдиного реєстру боржників, станом на 04.09.2018 року, в реєстрі інформація, щодо ОСОБА_2 відсутня (а.с.62).

Згідно копій квитанцій ОСОБА_2 справно платить аліменти на користь дочки ОСОБА_3 (а.с.63-70).

Відповідно до довідки № 17 від 23.10.2019 року КЗ «ДНЗ № 35» Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно відвідувала комунальний заклад з 2011 по 2014 рік та була вихованкою групи віку № 8. Дитина проживала разом з мамою. Вихованням дитини займалась лише мама, відвідувала батьківські збори, брала активну участь у житті дитини і групи. Батько не брав участі у вихованні дитини, не спілкувався з вихователями, не забирав дитину додому, не брав у часті у батьківських зборах. В садочку жодного разу не був (а.с.96).

Відповідно до акту від 23.10.2019 року, затвердженого головою правління ОСББ «Жасмін 2016», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживає та зареєстрована мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батько дитини - ОСОБА_2 з 2011 року по даний час з дитиною взагалі не проживає і не приймає участі у вихованні доньки: не приходить до ОСОБА_3 , не відводив її в дитячий садок, до школи, не займається розвитком та навчанням дитини. Вихованням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 займається мати ОСОБА_1 (а.с.97).

Згідно до довідки від 23.10.2019 року № 1623 Центру первинно медико - санітарної допомоги № 3 м. Вінниці, на прийом до лікаря дитина з`являється з матір`ю ОСОБА_1 , при оглядах дитини вдома та в межах закладу присутня мама дитини(а.с.98).

Відповідно до висновку № 01-00-011-64998 від 19.12.2019 року, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку зазначено, що дитина ОСОБА_3 повідомила про те, що погано пам`ятає батька, оскільки тривалий час не бачилась з ним. Дівчинка зазначила, що батько не вітав її з днями народження та святами, не цікавився її життям та навчанням (а.с.118-119).

Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав носить рекомендаційний характер, не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в судових засіданнях з`ясовано, що останній сплачує аліменти, у спілкуванні з дочкою йому чинять перешкоди, тому він заперечує позбавленню батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідача, які б свідчили про ухилення ним від виховання свого сина і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав до суду не надано. Оскільки дії відповідача засвідчують, що він не втратив інтересу до дитини, має бажання та можливість утримувати та виховувати сина, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу до дитини, суд вважає доцільним і таким що відповідає інтересам дитини не позбавляти його батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність, змінити ставлення до виховання сина.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейським судом з прав людини при вирішенні справи № 39948/06 «Савіни проти України» в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari &aль; Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що у даному випадку у якнайкращих інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 буде збереження її зв`язків з батьком, оскільки батько ОСОБА_2 не є особливо непридатним та явно неблагополучним, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 223, 247, 259-268 ЦПК України; ст.164, 166 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 14.12.2020 року.

Суддя: