ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3282/17 Головуючий суддя І інстанції Єжов В. А.
Провадження № 22-ц/818/1823/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи позовного провадження
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Єжова В.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Рапід» про стягнення середнього заробітку у зв`язку з затримкою виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні, нарахованої заробітної плати, середнього заробітку у зв`язку із затримкою виплати остаточного розрахунку при звільненні з роботи, компенсації витрат на транспорт у зв`язку із службовими поїздками,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював шляхом подання заяв про збільшення позовних вимог, відповідно до останньої редакції від 18.07.2019 просив стягнути з ТОВ «Завод «Рапід»: середній заробіток у зв`язку із затримкою виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільнення з роботи за період з 24.09.2016 по 27.05.2017 у сумі 34369,59 грн; нараховану у лютому 2017 року та невиплачену заробітну плату у розмірі 1019,94 грн, середній заробіток, виходячи із середньоденної зарплати 204,58 грн, у зв`язку із затримкою виплати остаточного розрахунку при звільненні з роботи за період з 24.09.2016 по день розгляду справи судом у сумі 147706,76 грн; ненараховану та невиплачену зарплату у сумі 4194 грн за виконання ним поряд із своєю основною роботою виконання додаткової роботи за посадами головного інженера та обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи у червні, липні 2016 року; середній заробіток у зв`язку із затримкою виплати 4194 грн при звільненні з роботи за період з 24.09.2016 по день розгляду справи у сумі 147706,76 грн; компенсацію витрат на транспорт у зв`язку із службовими поїздками за справами відповідача у розмірі 3000 грн; заробітну плату за роботу у вихідний день 30.07.2016 у сумі 224,80 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що працював у відповідача на посаді інженера з охорони праці. Після звільнення з ним було проведено остаточний розрахунок не в повному обсязі. В порушення ст.110 КЗпП України відповідач жодного разу не повідомив його про розміри опрати праці.

В порушення вимог ст.83 КЗпП України йому не нарахована та не виплачена грошова компенсація за 16 днів невикористаної щорічної відпустки.

В порушення вимог ст.105 КЗпП України позивачу не нарахована та не виплачена грошова доплата у розмірі 50% посадового окладу за виконання поряд зі своєю основною роботою інженера з охорони праці, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за посадами головного інженера та обов`язки тимчасово відсутнього працівника головного енергетика ОСОБА_2 без звільнення від основної роботи у червні-липні 2016 року.

В порушення вимог ст.15 Закону України «Про оплату праці» відповідач не сплатив витрати на транспорт у зв`язку із службовими поїздками за справами ТОВ «Завод «Рапід» до різних юридичних осіб.

В порушення ст.107 КЗпП України йому не нарахована та не виплачена заробітна плата у подвійному розмірі за роботу у вихідний день (суботу) 30.07.2016.

Внаслідок того, що із ОСОБА_1 не проведено остаточного розрахунку у день звільнення, то відповідно до ст.117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за період з 24.09.2016 по день ухвалення судом рішення.

Позивачем здійснено розрахунки середнього заробітку у зв`язку із затримкою остаточного розрахунку при звільненні.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року позов було частково задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Завод «Рапід» на користь позивача середній заробіток у зв`язку із затримкою виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні з роботи за період з 12.10.2016 по 27.05.2017 у сумі 17422 грн.

У задоволенні позовних вимог позивача: про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільнення з роботи за період з 24.09.2016 по 27.05.2017 у сумі 16947,56 грн; нарахованої у лютому 2017 року та невиплаченої заробітної плати у розмірі 1019,94 грн, середнього заробітку, виходячи із середньоденної зарплати 204,58 грн, у зв`язку із затримкою виплати остаточного розрахунку при звільненні з роботи за період з 24.09.2016 по день розгляду справи судом у сумі 147706,76 грн; ненарахованої та невиплаченої зарплати у сумі 4194 грн за виконання поряд із основною роботою додаткової роботи за посадами головного інженера та обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи у червні, липні 2016 року; середній заробіток у зв`язку із затримкою виплати 4194 грн при звільненні з роботи за період з 24.09.2016 по день розгляду справи у сумі 147706,76 грн; компенсацію витрат на транспорт у зв`язку із службовими поїздками у розмірі 3000 грн; заробітну плату за роботу у вихідний день 30.07.2016 у сумі 224,80 грн - відмовлено.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Рапід» на користь держави судовий збір у сумі 1600,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Судові витрати просить покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не правильно визначив розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні з роботи у сумі 17422 грн.

Вважає, що судом першої неправильно застосовано норму матеріального права - «Порядок обчислення середньої заробітної плати», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Послався на те, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що пункт 10 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (із змінами), не підлягає застосуванню, оскільки з урахуванням тієї обставини, що за період від часу звільнення позивача до часу розгляду справи підприємство (відповідач) здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку, заробітна плата позивача підлягала коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів. Таким чином, суд першої інстанції не врахував та не застосував коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів при обчисленні середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку, що призвело до ухвалення неправильного рішення.

З огляду на викладене вважає, що збільшенню підлягає розмір стягнення з відповідача на мою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виплати компенсації за не використану щорічну відпустку при звільненні з роботи, за період з 24 вересня 2016 року по 27 травня 2017 року до розміру 34 369,59 грн.

Зазначив, що відповідач здійснив виплату на його колишній закритий банківський рахунок, у розмірі 1019,94 грн в односторонньому порядку, без погодження зі ним, без його особистої заяви. На теперішній час, заробітну плату у розмірі 1019, 94 грн. він так і не отримав.

Вказав, що ним було доведено виконання додаткової роботи за посадами головного інженера та обов`язки тимчасово відсутнього працівника головного енергетика ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, вважає, що суд помилково не застосував ст. 105 КЗпІІ України, яка підлягала застосуванню, оскільки йому не нарахована та не виплачена грошова доплата у розмірі 50 % посадового окладу (2304, 25 грн. на місяць) за виконання функцій, поряд з своєю основною роботою інженера з охорони праці, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за посадою головного інженера без звільнення від своєї основної роботи, зокрема, у червні 2016 р. та липні 2016 р. - у сумі 4194 грн.

Послався на роз`яснення Міністерства Юстиції України від 20.12.2011 р. «Трудовий договір та його види», якими визначено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи, а наявні докази у матеріалах справи свідчать про фактичний допуск його до роботи за посадовими обов`язками головного інженера та головного енергетика.

Зауважив, що відповідач не надав суду інформації - хто саме у червні, липні 2016 року був особою відповідальною за електрогосподарство та газове господарство.

Вважає, що доводи відповідача, що він не направляв його на навчання та перевірку знань в якості відповідального за електрогосподарство господарство (посвідчення №96-16/5/3 від 23 червня 2016 року) та в якості відповідального за газове господарство (посвідчення № 97-16/7 від 24 червня 2016 року) не заслуговують на увагу суду.

ТОВ «Завод «Рапід» надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказано, що підприємством було виконано обов`язок щодо здійснення перерахунку позивачеві компенсації за невикористану відпустку та надіслано поштовим переказом 329,38 грн.

Зазначено, що період стягнення заявлений позивачем є безпідставним, оскільки періоди з 24.09.2016 по 11.10.2016 та з 12.05.2017 по 27.05.2017 не відносяться до часу затримки.

Послався на те, що компенсацію за затримку розрахунку при звільнені було виплачено позивачеві 09.02.2017 у сумі 1019,94 грн, позивачем не доведено вимогу про компенсацію за сумісництво, а також - про компенсацію вартості проїзду.

ОСОБА_1 подав заперечення на відзив, в якому він не погоджується з доводами відповідача, та наполягає на доведеності своїх доводів, наведених на підтвердження позову. Вказав, що він виконував додаткову роботу на підприємстві, яка не входила до його посадових обов`язків.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено, що з 01.02.2016 ОСОБА_1 прийнято на посаду інженера з охорони праці ТОВ «Завод «Рапід» на підставі наказу від 29.01.2016 №08-К (том 1 а.с.23). Наказом №122-к від 23.09.2016 його було звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України (том 1 а.с.97).

З довідки Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 01.12.2016 вбачається, що за результатами перевірки використання праці неоформлених найманих працівників та виплати неоподаткованих доходів громадянам не підтверджено (том 1 а.с.29-31).

Відповідно до зведеної відомості на перерахування заробітної плати та інших виплат від 09.02.2017 вбачається, що на картковий рахунок ОСОБА_1 здійснено зарахування компенсації за несвоєчасну виплату лікарняних за вересень 2016 року у сумі 1019,94 грн (том 1 а.с.32).

Актом перевірки №20-01-4318/2016, складеним Головним управлінням Держпраці у Харківській області за результатами перевірки проведеної з 02.02.2017 по 10.02.2017, встановлено порушення ч.1 ст.116 КЗпП України - кошти ОСОБА_1 , що належать йому при звільненні 23.09.2016 сплачені йому 11.10.2016; ч. 1 ст. 117 КЗпП України ОСОБА_1 не сплачено нараховані грошові кошти у сумі 1019,94 грн (том 1 а. с. 33-50).

Внаслідок виявлених порушень Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області видало припис №20-01-4318/0216-0235 від 10.02.2017 щодо дотримання вимог порушених норм права та надано строк для поінформування про виконання вимог припису (том 1 а.с. 51-53).

Актом перевірки Головного управління Держпраці у Харківській області №20-01-4403/0838 встановлено наступні порушення законодавства: обчислення середньої заробітної плати для компенсації за невикористані відпустки проводяться з порушенням Постанови Кабінету Міністрів України №100 (зокрема ОСОБА_1 ); не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці (том 1 а. с. 55-74).

На підставі акту перевірки №20-01-4403/0838 було видано припис щодо приведення у відповідність до вимог закону забезпечення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці (том 1 а. с.77-78).

Відповідно до бухгалтерської довідки ОСОБА_1 було зроблено перерахунок компенсації, проведена індексація у травні та до сплати після утримання податків підлягає 329,38 грн. (том 1 а. с.75, 79).

Згідно з фіскальним чеком №0423 від 12.05.2017 ОСОБА_1 було перерахована доплата до компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 329,38 грн (том 1 а. с. 76). ОСОБА_1 визнав цю обставину, не заперечував, що отримав зазначені кошти. Також отримання коштів підтверджується чеком 0068 від 27.05.2017 (том 1 а. с. 191).

Згідно з листами ТОВ «Завод «Рапід» №16/12-01 від 16.11.2016, №15/02-1 від 15.02.2017, адресованих ГУ Держпраці в Харківській області, підприємство-відповідач здійснило низку заходів для усунення недоліків, виявлених під час перевірки у відповідності до наданих приписів.

Відповідно до листа №12/05-01 від 12.05.2017 ТОВ «Завод «Рапід» провів комплекс заходів для усунення та виправлення технічної помилки, що сталася внаслідок збою програмного забезпечення при розрахунку середньої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Різниця компенсації згідно заяви ОСОБА_1 поштовим переказом була перерахована за його адресою місця проживання (том 1 а.с. 28, 96).

Листом №14/04-01 від 14.04.2017 ТОВ «Завод «Рапід» пояснило, що працівники підприємства отримують інформацію про нараховані заробітні плати шляхом видачі розрахункових листів з розшифровкою за видами виплат; на ОСОБА_1 не покладалося виконання обов`язків головного інженера та головного енергетика; підприємство не має заборгованості з розрахунків підзвітних сум з ОСОБА_1 ; 30.07.2016 підприємство не працювало (том 1 а. с. 98).

Приписом №20-01-4403/0838-0869 від 14.04.2017 внаслідок встановлених порушень директору ТОВ «Завод «Рапід» приписано забезпечити належний контроль за проведенням розрахунку середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки працівникам (том 1 а. с. 100-101).

Актами перевірки №20-01-4309/1166 від 27.07.2016, №19-03.02-5217/1196 від 29.07.2016 виявлено низку порушень норм законодавства (том 1 а.с. 113-129, 81-95). На підставі актів видавалися приписи та складався протокол про адміністративне правопорушення (том 1 а. с. 102-108, 109-110, 111-112).

Відповідно до довідки ТОВ «Завод «Рапід» №18/07-02 від 18.07.2017 середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 77,45 грн (том 2 а. с. 2).

Згідно з довідкою ТОВ «Завод «Рапід» №18/07-01 від 18.07.2017, наказу №02-Ш від 01.02.2016 з додатком №1 на 01.02.2016 оклад інженера з охорони праці склав 2239 грн (том 2 а. с. 3, 4-6).

Відповідно з довідки ТОВ «Завод «Рапід» №18/07-03 від 18.07.2017 журнал службових поїздок за 2016 рік знищено (том 2 а. с. 8).

Довідка ТОВ «Завод «Рапід» №18/07-04 від 18.07.2017 (том 2 а. с. 9) містить відомості щодо вихідного на підприємстві дня 30.06.2016, а тому судом як доказ не приймається, оскільки позивачем заявлено вимогу про оплату йому вихідного дня 30.07.2016, в який, як він стверджує, працював та не отримав оплату.

З табелю обліку використання робочого часу за звітний період 01.07.2016-31.07.2016 вбачається , що ОСОБА_1 30.07.2016 не працював (том 1 а. с. 173-174). Реєстр наказів по ТОВ «Завод «Рапід» за період 01.01.2016-31.12.2016 також не містить наказу про роботу у вихідний день (том 1 а. с. 175-178).

Посвідчення №96-16/5/3 від 23.06.2016, посвідчення №97-16/7 видані ОСОБА_1 як головному інженеру, зазначення в протоколі №96-16/5 від 23.09.2016 його головним інженером не підтверджує виконання останнім обов`язків головного інженера, оскільки видані не роботодавцем, а ТОВ «Центр охорони праці «Новатор-сервіс» (том 2 а.с. 21, 22, 23-24).

Так само зазначення в списку робітників ТОВ «Завод «Рапід» Зайцева ОСОБА_4 як енергетика (том 2 а.с. 25-26, 34) не свідчить про виконання позивачем робіт енергетика.

Відповідно до довідки пенсійного фонду заробітна плата, сплачена ОСОБА_1 , за червень 2016 року складає 2304,25 грн, за липень 2016 року 2304,25 грн (том 2 а. с. 35).

Відповідно до розрахунку при звільненні №4 від 23.09.2016 ОСОБА_1 розраховано середній заробіток 52,61 грн, нараховано на 23.09.2016 компенсація відпустки 789,10 грн. (том 2 а. с. 60).

За вересень 2016 року ОСОБА_1 було перераховано заробітну плату у сумі 935,20 грн (том 2 а. с. 61).

По лікарняному листу №2 від 05.09.2016 ОСОБА_1 нараховано 2235,90 грн (том 2 а. с. 85).

За лікарняним листом №4 від 20.09.2016 ОСОБА_1 нараховано 1192,48 грн (том 2 а. с. 88).

Відповідно до зведеної відомості на перерахування заробітної плати та інших виплат «Лікарняні» від 11.10.2016 на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано 1499,91 грн (лікарняні за серпень 2016 року) (том 2 а. с. 114).

Відповідно до зведеної відомості на перерахування заробітної плати та інших виплат «Лікарняні» від 11.10.2016 на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано 1499,91 грн (лікарняні за вересень 2016 року) (том 2 а. с. 115).

Згідно з відповіддю регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Зайцеву Ю.В. у травні, червні, липні 2016 року були виписані перепустки: 05.05.2016, 06.06.2016, 05.07.2016 (том 2 а. с. 163).

Згідно з витягом з штатного розкладу ТОВ «Завод «Рапід» посадовий оклад інженера з охорони праці 3744 грн (том 2 а. с. 164). Витяг не містить дати, яка б надала суду можливість в який період діяв посадовий оклад в зазначеному розмірі.

Відповідно до довідки ТОВ «Завод «Рапід» №22/04-01 від 22.04.2019 посадовий оклад інженера з охорони праці на 01.04.2019 складає 4194 грн (том 3 а. с. 25).

Судом встановлено та визнано сторонами, що відповідачем було несвоєчасно сплачено частину компенсації за невикористану відпустку у розмірі 329,38 грн, яка в подальшому 12.05.2017 була поштовим переказом направлена позивачеві та отримана ним 27.05.2017.

Відповідачем зазначено, що ним було нараховано середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період 24.09.2016 по 11.10.2016, у сумі 1019,94 грн, що підтверджено зведеною відомістю, яка підтверджує перерахування коштів на картковий рахунок позивача.

Позивач зазначає, що у жовтні 2016 року закрив картковий рахунок ПрАТ «Альфа-Банк», ніяких грошових коштів для нього не надходило за інформацією працівників банку, питання оплати коштів у сумі 1019,94 грн з ним не було узгоджено. При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження закриття карткового рахунку, на який нараховано середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період 24.09.2016 по 11.10.2016, у сумі 1019,94 грн. Не надано доказів ненадходження коштів у сумі 1019,94 грн на його зарплатний рахунок.

Таким чином, суд правильно визначив період, за якій підлягає сплаті середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 12.10.2016 по 27.05.2017.

Середньоденна заробітна плата для обчислення за весь час затримки по день фактичного розрахунку позивачем розрахована вірно відповідно до п.2 Порядку та складає 112,40 грн (4608,50 грн /41дн).

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зазначення відповідачем затримки сплати компенсації за невикористану відпустку в повному обсязі в день звільнення з причини технічної помилки, що сталася внаслідок збою програмного забезпечення при розрахунку середньої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , не спростовують вину відповідача у порушенні строків виплати належних звільненому працівникові сум в день звільнення.

Суд правильно встановив, що у даній справі має місце невиплата роботодавцем належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, в повному обсязі, що не передбачає зберігання за працівником середнього заробітку.

Тому дійсно до сплати позивачу підлягає середній заробіток за період затримки з 12.10.2016 по 27.05.2017 (155 робочих днів) з розрахунку середньоденного заробітку 112,40 грн. Середній заробіток за час затримки виплати дорівнює 17422 грн (112,40 грн х 155 робочих днів).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробіток у зв`язку із затримкою виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільнення з роботи, за період з 24.09.2016 по 27.05.2017 у сумі 34369,59 грн підлягають частковому задоволенню. Суд дійшов правильного висновку про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні з роботи за період з 12.10.2016 по 27.05.2017 в сумі 17422 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення нарахованої у лютому 2017 року та невиплаченої заробітної плати у розмірі 1019,94 грн, судом відповідно до наявних у справі доказів правильно встановлено, що ця сума є компенсацію за несвоєчасну виплату лікарняних за вересень 2016 року. Відповідачем надано зведену відомість на перерахування заробітної плати та інших виплат від 09.02.2017, що підтверджує перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату лікарняних за вересень 2016 року у сумі 1019,94 грн (том 1 а. с. 32). Доказів, які б підтверджували неотримання ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату лікарняних у сумі 1019,94 грн, позивачем не надано. Тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення нарахованої у лютому 2017 року та невиплаченої заробітної плати у розмірі 1019,94 грн та відмову у їх задоволенні.

Позивачем суду не надано безспірних доказів на підтвердження виконання додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, зокрема колективний договір (витяг з колективного договору), наказ роботодавця про суміщення професій (посад) та/або виконання обов`язку тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх основних обов`язків щодо ОСОБА_1 , згода позивача на суміщення та виконання обов`язку тимчасово відсутнього працівника тощо. Надані позивачем докази (посвідчення та списки) не є належними, допустимими та достатніми доказами та не підтверджують факт виконання додаткових робіт за іншою посадою та обов`язків тимчасово відсутнього працівника, про що було зазначено вище, за своїм змістом вони є лише припущенням, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги про виконання посадових обов`язків за сумісництвом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з тим, що законність позовних вимог про стягнення ненарахованої та невиплаченої зарплати у сумі 4194 грн за виконання позивачем поряд із своєю основною роботою додаткової роботи за посадами головного інженера та обов`язки тимчасово відсутнього працівника- головного енергетика без звільнення від основної роботи у червні, липні 2016 року недоведена, позовні вимоги задоволенню в цій частині не підлягають.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження права на отримання та розміру компенсації витрат на транспорт у зв`язку із службовими поїздками, а також - на підтвердження наявності письмового наказу (розпорядження) власника про залучення ОСОБА_1 до роботи у вихідний день суботу 30.07.2016.

Натомість з табелю обліку використання робочого часу за звітний період 01.07.2016-31.07.2016 вбачається, що ОСОБА_1 30.07.2016 не працював (том 1 а.с.173-174). Реєстр наказів по ТОВ «Завод «Рапід» за період 01.01.2016-31.12.2016 також не містить наказу про роботу у вихідний день.

Суд відхилив як неналежні (не містять інформацію щодо предмету доказування) такі докази: лист прокуратури Харківської області № 04/2/2-250-17 від 28.04.2017 (том 1 а. с. 14), надані позивачем рахунки фактури № 22 від 26.01.2016, № 121 від 25.01.2016, № 1/2914/1 від 16.11.2015 (том 1 а.с. 145, 146, 147) не стосуються періоду роботи у відповідача, копії свідоцтв про проходження навчання працівниками підприємства (том 1 а. с. 148), роздруківку відгуків з інтернету (том 1 а. с. 149-153, том 2 а. с. 167-168), журнал витрат газу по підприємству (том 1 а. с. 158-164), технічні звіти та свідоцтва про відповідність системи вимірювань з додатками (том 1 а. с. 165-172), інструкція про порядок обслуговування і організації руху (том 1 а. с. 179-184), копію ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2017 у справі № 642/2326/17 (том 2 а. с. 165), копія ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.03.2018 у справі № 646/1153/18 (том 2 а. с.169), медична довідка серія 12 ЯЯЦ №954926 від 02.09.2016 (том 3 а. с. 21).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки ці докази не відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, які визначені у ст.ст. 77-80 ЦПК України.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін, як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 89 ЦПК України:

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду першої інстанції належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам цивільного процесуального та матеріального права, і доводами скарги не спростовані.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 березня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.