Справа № 748/1157/20
№ провадження 2/738/297/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді: Савченка О.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Лях Н.М.

представника позивача: Качаненко Ю.О.

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мена Чернігівської області цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А H О В И В:

У липні 2020 року до Менського районного суду надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю в смт. Гончарівське, Чернігівського району Чернігівської області. Власного житла не мають, знімають кімнату в гуртожитку. Відповідачка зареєстрована в смт. Макошино, Менського району, а її неповнолітня донька ОСОБА_2 місця реєстрації не має. Відомості про батька неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в актовому записі про народження державного органу реєстрації актів цивільного стану Смолинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області записані за вказівкою матері. 10 квітня 2020 року до ССД Гончарівської селищної ради надійшла скарга від мешканців с. Козероги Чернігівського району Чернігівської області про те, що неповнолітня ОСОБА_2 під час карантину прийшла пішки з смт. Гончарівське до с. Козероги і ходила по селу просила їсти у людей, і це був неодноразовий випадок. Того ж дня було відвідано родину ОСОБА_1 , в ході чого встановлено, що матері вдома не було. В ході телефонної розмови з нею було встановлено, що остання звільнилась за власним бажанням з посади помічника кухаря військової їдальні (в/ч 1815) і влаштувалась в охоронну фірму в с. Краснопільське Борзнянського району Чернігівської області. Своїх дітей залишила у кімнаті гуртожитку без світла, без гарячої води, з непідключеною ванною, з непрацюючим унітазом. У помешканні нема необхідних меблів, холодильника, телевізора, постільної білизни на ліжку. Неповнолітня ОСОБА_2 немає можливості отримувати належну дистанційну освіту за її освітніми потребами в таких умовах, що є порушенням прав дитини на здобуття освіти. У дітей продуктові запаси були мінімальні, коштів не було зовсім. Мати обіцяла вислати, але не зробила цього. В ході обстеження умов проживання було встановлено, що умови проживання незадовільні, в кімнаті холодно і брудно. Кімната гуртожитку, в якій проживає сім`я, потребує ремонту. Світла в кімнаті і у ванній немає (станом на 13.04.20 сім`я проживає без світла 4 місяці). Стіни пошпакльовані, шпалери відсутні, унітаз не змиває воду, ванна не підключена до водопостачання та водовідведення. В кімнаті одне велике ліжко (на ньому сплять три людини), одяг лежить горою на підлозі, теплої води, холодильника, телевізора немає. Родина ОСОБА_1 відповідно до рішення виконкому Гончарівської селищної ради № 45 від 24.04.2020 перебуває на обліку сімей, що опинилися у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків, а з 20.05.2020 неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку ССД Чернігівської районної державної адміністрації, згідно наказу по ССД від 20.05.2020 № 24-од «Про взяття на облік дитини, яка перебуває в складних життєвих обставинах». Відносно відповідачки ОСОБА_1 , було складено адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків. У дитини ОСОБА_2 з жодним із сімейних лікарів декларація не заключна, на прийом до лікаря дитина з`являлась у занедбаному вигляді, у дитини неодноразово був виявлений педикульоз. 08.05.2020 неповнолітня ОСОБА_2 прибула до КЗ «Березнянський навчально-реабілітаційний центр», мати за період перебування дитини в закладі не цікавилась її успіхами та здоров`ям. Відповідачка не з`явилась на засідання комісії з питань захисту прав дитини, хоча про час та місце проведення комісії повідомлена належним чином, що свідчить про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. В зв`язку з цим, в інтересах неповнолітньої дитини, орган опіки та піклування Гончарівської селищної ради звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її неповнолітньої дитини ОСОБА_2 .

Представник позивача органу опіки та піклування Гончарівської селищної ради Качаненко Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягала на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснила, що в неї є намір забрати дитину з навчального закладу, вона буде займатись її вихованням, піклуватись про здоров`я, та створювати належні умови для життя та розвитку дитини. Така її поведінка пов`язана зі скрутним матеріальним становищем.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Смолинською сільською радою Чернігівської області 01 березня 2005 року слідує, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.11).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька слідує, що відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записані відповідно до вимог статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с.13).

З висновку служби у справах дітей Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 81 від 29.05.2020 слідує, що Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33-35).

Аналогічне рішення прийнято на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 29 травня 2020 року (а.с.36).

Верховний Суд в своїй постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17, зазначив, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідачка працевлаштована, незважаючи на її місце проживання (в іншому районі) вона постійно з`являлась в судові засідання, висловила думку про те, що має намір виховувати свою неповнолітню доньку і заперечує проти позбавлення її батьківських прав, що свідчить про те, що доля дитини не байдужа її матері.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини є передчасним і не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Керуючись ст.ст. 164 - 167 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 81, 79, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Органу опіки та піклування Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 ) про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов`язків щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко