КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-2757/11
Провадження № 2/488/11/20 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.11.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Тузові Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відновлення межі та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

та

за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міськради та ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку,

та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міськради та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (цивільна справа № 2-2757/2011), в обґрунтування якого вказала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Цей будинок розташований на земельній ділянці, площею 1 400 кв.м., яка їй була надана рішенням Виконкому Жовтневої міської Ради депутатів трудящих № 76 від 27.03.1969 року.

Рішенням Миколаївської міськради від 22.01.2010 р. за № 43/30 із земельної ділянки, загальною площею 1 400 кв.м. позивачці було надано у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку, площею 1 000 кв.м., а земельну ділянку, площею 400 кв.м. було запропоновано передати їй в оренду та з оформленням відповідного договору оренди.

В подальшому ОСОБА_4 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 1 000 кв.м. за вищевказаною адресою. На земельну ділянку, площею 400 кв.м., яка запланована для оренди, позивачка не змогла оформити договір оренди через те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 самовільно захопили частину як приватизованої земельної ділянки, так і ту, що запланована до оренди, та відмовляються її звільнити. Через неправомірні дії відповідачів та неможливість в позасудовому порядку вирішити виниклий спір, позивачка була змушена звернутись до суду із даним позовом, в якому просила:

-відновити межу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 відповідно до земельно-кадастрової документації;

-зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняті ними земельні ділянки та перенести огорожі на лінію відновленої межі.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.01.2012 р., постановленою протокольно у цьому судовому засіданні, до участі в справі в якості співвідповідача був залучений ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.08.2014 р. була проведена заміна позивачки ОСОБА_4 на її правонаступника ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.03.2017 р. була проведена заміна позивача ОСОБА_7 на його правонаступника ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 . Спадщину на належну їй Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_3 отримав відповідач по даній справі ОСОБА_6 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2017 року.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.11.2017 р. у зв`язку зі зміною власника житлового будинку АДРЕСА_3 , була проведена заміна відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача ОСОБА_3 .

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду і позовом до Миколаївської міськради (справа № 488/5077/13-ц), в обґрунтування якого вказала, що пунктом 20 рішення відповідача за № 41/4 від 07.12.2009 р. їй було надано дозвіл для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документа (державного акту) на земельну ділянку площею 1 000 кв.м. із домоволодіння загальною площею 1 308 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 . Пунтом 20.1 цього рішення міськрада зобов`язала її виготовити технічну документацію із землеустрою щодо укладення договору оренди на земельну ділянку, орієнтовною площею 308 кв.м. за цією ж адресою.

Пунктом 39 рішення Миколаївської міськради № 43/30 від 22.01.2010 р. позивачці затверджено технічну документацію щодо складання державного акту на земельну ділянку площею 1 000 кв.м. за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, з віднесенням її до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 . Пунктом 39.1 цього рішення позивачці було надано у власність земельну ділянку площею 1 000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 . На підставі цього рішення позивачка отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 798183.

Власником сусідньої земельної ділянки площею 1 000 кв.м. АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 на підставі рішення Миколаївської міської ради № 43/30 від 22.01.2010 р., та виданого на його підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 802606.

Позивачка зазначала, що рішення Миколаївської міськради № 43/30 від 22.01.2010 р. в частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації та передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_2 і виданий на його підставі Державний акт серії ЯК № 802606, є незаконними, оскільки відповідачем був порушений порядок передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , зокрема, не було погоджено меж земельних ділянок.

Посилаючись на таке, ОСОБА_4 просила:

-визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міськради № 43/30 від 22.01.2010 р. в частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації та передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_2 ;

-визнати незаконним та скасувати виданий Державний акт серії ЯК № 802606, який був виданий ОСОБА_2 на вказану вище земельну ділянку.

В процесі розгляду даної справи, ОСОБА_2 була залучена до участі в якості співвідповідача.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.11.2017 р. цивільні справи № 2-2757/2011 та № 488/5077/13-ц були об`єднані в одне провадження, і об`єднаній цивільній справі був присвоєний єдиний номер - № 2-2757/2011.

Крім цього, відповідачкою ОСОБА_2 був поданий зустрічний позов до Миколаївської міськради та ОСОБА_1 , в обґрунтування якого вона вказала, що п. 82 розділу 1 рішення Миколаївської міськради № 43/30 від 22.01.2010 р. їй було надано у власність земельну ділянку площею 1 000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 . На підставі цього рішення вона отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за вказаною адресою.

Пунктом 39 розділу 1 рішення Миколаївської міськради № 43/30 від 22.01.2010 р. ОСОБА_4 , правонаступником якої на даний час є ОСОБА_1 було надано у власність земельну ділянку площею 1 000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 . На підставі цього рішення ОСОБА_4 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за вказаною адресою.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 вважає, що вказані положення рішення Миколаївської міськради та державний акт на земельну ділянку, на підставі яких ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , є незаконними через порушення міськрадою земельного законодавства, зокрема, ОСОБА_2 посилалась на те, що земельна ділянка, надана ОСОБА_4 частково накладається на надану їй земельну ділянку.

Посилаючись на це, ОСОБА_2 у своєму позові просила суд:

-визнати недійсним та скасувати п. 39 розділу 1 рішення Миколаївської міськради № 43/30 від 22.01.2010 р.;

-визнати недійсним та скасувати виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 798183.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.09.2019 р. зустрічний позов ОСОБА_2 до Миколаївської міськради та ОСОБА_1 був прийнятий та об`єднаний в одне провадження із позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відновлення межі та позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міськради та ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення та державного акту на право власності, для їх спільного розгляду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник підтримали свої позови у повному обсязі, з підстав, що викладені вище. Проти зустрічного позову вони заперечували через необґрунтованість та безпідставність.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні підтримали зустрічний позов та заперечували проти позовів ОСОБА_1 через їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Його представник у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 щодо порушення межі та зобов`язання її відновити визнала у частині, що стосується меж між земельною ділянкою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та земельною ділянкою ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ). Представник відповідача також пояснила, що попередній власник житлового будинку ОСОБА_6 , у якого він купив будинок по АДРЕСА_3 , не повідомив його про наявність спору щодо межі суміжних земельних ділянок.

Представник відповідача Миколаївської міськради у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений неодноразово, своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. У матеріалах справи наявні письмові заперечення на позов ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення міськради та державного акту на право власності на земельну ділянку. У запереченнях представник Миколаївської радизаперечував проти позову та вказав, що рішення міськради, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на відповідну земельну ділянку, було прийнято повноважним органом та відповідно до діючого на той час законодавства. Просив відмовити у задоволенні позову так по суті так і за пропуском позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням виконкому Жовтневої ради депутатів № 67 від 27.03.1969 року було вирішено вилучити із користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 546 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та залишити у її користуванні земельну ділянку, площею 1 400 кв.м.

На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 13.12.1990 р., виданого виконкомом Корабельної районної ради, ОСОБА_4 належав житловий будинок за вищевказаною адресою.

Із копії технічного паспорту на цей житловий будинок, виготовленого Миколаївським МБТІ станом на 18.09.1990 р., фактична площа земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок разом із господарськими та побутовими будівлями і спорудами, становить 1 308 кв.м.

На підставі п. 39 рішення Миколаївської міськради № 43/30 від 22.01.2010 р. ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 798183 від 26.02.2010 р., на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :07:079:0006.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :07:079:0006 успадкував її син ОСОБА_7 , який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.06.2014 р., видане державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-601. Крім цього, ОСОБА_7 успадкував житловий будинок АДРЕСА_1 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.08.2014 р., видане державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-657.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 . Після його смерті належний йому житловий будинок успадкувала його дочка, позивачка по даній справі ОСОБА_1 , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.09.2016 р., видане державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстр. № 2-181. Також вона успадкувала належну батькові земельну ділянку з кадастровим номером :07:079:0006 за цією ж адресою, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.08.2016 р., видане державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-460.

Дане підтверджується наявними у матеріалах даної справи копіями спадкових справ №51/2014 до майна померлої ОСОБА_4 та № 60/2016 до майна померлого ОСОБА_7 , які були заведені П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою.

Судом також встановлено, що рішенням виконкому Жовтневої ради депутатів № 357 від 11.11.1971 р. ОСОБА_8 для будівництва індивідуального житлового будинку була надана земельна ділянка площею 435 кв.м. по АДРЕСА_4 .

06.12.1971 р. між Відділом комунального господарства виконкому районної ради депутатів м. Жовтневого та ОСОБА_8 був укладений договір безстрокового користування земельною ділянкою площею 435 кв.м. за вищевказаною адресою, для будівництва індивідуального житлового будинку.

В подальшому, рішенням виконкому Миколаївської міської ради депутатів № 907 від 20.08.1974 р. «Про перейменування вулиць в Корабельному районі м. Миколаєва», провулок Коцюбинського перейменований на АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер.Після його смерті належний йому житловий будинок АДРЕСА_3 успадкували його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , які отримали свідоцтва про право на спадщину від 19.12.2012 р. за реєстр. № 1-1447 та № 1-1450 відповідно. Згідно вказаних правовстановлюючих документів, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали співвласниками цього будинку, де кожному із них належало по 1/2 частині будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 . Після її смерті належну їй 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 успадкував її син ОСОБА_6 , який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2017 р., видане нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-158.

Викладене підтверджується матеріалами спадкових справ № 128/2011 та № 259/2016, заведених П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлих ОСОБА_8 та ОСОБА_5

23.03.2017 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Якушевою О.І. за реєстр. № 343, згідно якого ОСОБА_3 став власником цього будинку. Даних щодо приватизації земельної ділянки за цією адресою матеріали справи не містять.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Жовтневої міськради № 53 від 11.03.1969 р. із користування ОСОБА_9 , проживаючого по АДРЕСА_2 , було вилучено земельну ділянку площею 771 кв.м., і залишено в його користуванні земельну ділянку, площею 1 000 кв.м.

Житловий будинок АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Миколаївської міськради від 28.12.2007 р. належав ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 помер. Після його смерті власником вказаного будинку стала його донька, відповідачка по даній справі ОСОБА_2 , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.02.2008 р., видане нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстр. № 2-220.

Пунктом 82 рішення Миколаївської міськради № 43/30 від 22.01.2010 р. ОСОБА_2 було надано у власність земельну ділянку площею 1 000 кв.м. по АДРЕСА_2 . На підставі цього рішення ОСОБА_2 31.03.2010 р. отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 802606, на земельну ділянку площею 1 000 кв.м. з кадастровим номером :07:079:0005.

На підставі розпорядження Миколаївського міського голови № 28 р від 19.02.2016 р. «Про перейменування об`єктів топоніміки» АДРЕСА_5 .

Оспорюючи рішення Миколаївської міськради № 43/30 від 22.01.2010 р., на підставі якого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки за № НОМЕР_1 та № 57 відповідно, кожна із них посилалась на неправомірність цього рішення та порушення Миколаївською міськрадою законодавства при його прийнятті. Проте суд знаходить такі доводи необґрунтованими і безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст.ст. 21, 378 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, а право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 12 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття оспорюваного рішення), - до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема:

-розпорядження землями територіальних громад;

-передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

-надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

-організація землеустрою.

Відповідно до ст. 116 ЗК України (у відповідній редакції), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користування громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ і організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Статтею 118 ЗК України регламентується порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, за змістом ч.ч. 1, 2, 6-9 цієї статті, громадянин зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, яка протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні.

Підставою відмовиупогодженніпроектуможебутилише невідповідність йогоположеньвимогамзаконівтаприйнятихвідповіднодонихнормативно-правових актів.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до ст. 182 ЗК України землеустрій це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних утворень, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Згідно ст. 25 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, що діяла на час прийняття оспорюваного рішення), - документація із землеустрою розробляється у виді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Видами документації із землеустрою є зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку тощо.

Стаття 50 Закону України «Про землеустрій» визначає, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у томі числі, орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Статтею 56 Закону України «Про землеустрій» визначені вимоги до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка включає:

-пояснювальну записку;

-технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку;

-копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб;

-матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки;

-рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди;

-акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання;

-акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності;

-кадастровий план земельної ділянки;

-перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

В силу ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 122 ЗК України).

Відповідно до п. 1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації ізберіганнядержавних актів на право власностіна земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету Українипо земельних ресурсах № 43 від 04.05.99 р. (далі Інструкція), - складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об`єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Пунктом 1.14 Інструкції визначено, що довгострокові межові знаки передаються на зберіганнявласнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта,другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків.

Перелік матеріалів, що має містити технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою визначає п. 1.16. Інструкції, зокрема вона включає:

- виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду;

- технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта;

- журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

- кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки;

-збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів;

- відомість обчислення площі земельної ділянки;

- відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки;

- експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

Виходячи зі змісту вказаної Інструкції та інших положень законодавства, які наведені вище та діяли на час прийняття Миколаївською міськрадою оспорюваного рішення, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкоюне повинна містити матеріалів погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками земельних ділянок та з користувачами земельних ділянок.

Також суд вважає необхідним зазначити, що діючою на той час Постановою КМУ № 844 від 05.08.2009 р. (із відповідними змінами) був затверджений Порядок безоплатних оформлення та видачігромадянам України державних актівна право власності на земельні ділянки, який в свою чергу, визначав спрощену процедуру безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 році державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів та садівництва у розмірах, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, після прийняття рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянок:

-органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. № 15-92 Про приватизацію земельних ділянок;

-органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади відповідно до статті 118 Земельного кодексу України.

Пунктом 2 цього Порядку визначалось, що для одержання державного акта на право власності на земельну ділянку громадянин або уповноважена ним особа подає сільському, селищному, міському голові або уповноваженій ним особі адресовану територіальному органові Держкомзему заяву про видачу такого акта. Сільські, селищні та міські голови забезпечують організацію прийому таких заяв у кожному населеному пункті. Заява про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку подається за місцем розташування земельноїділянки.

До заяви додається:

-копія документа, що посвідчує особу;

- засвідчена в установленому порядку копія довіреності - для уповноваженої особи;

- копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів;

- копія рішення про передачу земельної ділянки у власність, прийнятого органом місцевого самоврядування чи районною держадміністрацією, а також у разі наявності - технічна документація із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку (далі - технічна документація), або проект відведення земельної ділянки, виготовлений та затверджений до 15 серпня 2009 року.

Вказаним Порядком також було заборонено територіальним органам Держкомзему,районнимдержадміністраціям, органам місцевого самоврядування вимагати від громадян надання будь-яких інших документів, крім тих, що перераховані судом вище.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що ОСОБА_10 та ОСОБА_2 отримали відповідні державні акти на право власності на землю, на підставі рішення Миколаївської міськради № 43/30 від 22.01.2010 р.,яке було прийнято компетентним органом, в межах його повноважень та відповідно до діючого на той час законодавства. Тому підстав для визнання його незаконним та скасування суд не вбачає, та вважає необхідним відмовити у задоволенні таких вимог як за позовом ОСОБА_1 так і за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

Також суд не вбачає підстав для визнання недійсними та скасування державних актів, виданих ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які були видані на підставі рішення Миколаївської міськради№ 43/30 від 22.01.2010 р., оскільки ці вимоги є похідними від попередньої вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відновлення меж та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суд вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. «г» та п. «е» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України (далі ЗК України), власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Зі змісту п. 3 ч. 2 ст.16 ЦК України випливає, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

На підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Так, судовим розглядом встановлено, що на даний час у власності позивачки по даній справі - ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 1 000 кв.м. з кадастровим номером :07:079:0006 по АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.08.2016 р. Крім цього, у її користуванні знаходиться земельна ділянка площею 308 кв.м. на підставі рішеннявиконкому Жовтневої ради депутатів № 67 від 27.03.1969 року та рішення Миколаївської міськради № 41/4 від 07.12.2009 р., копії яких наявні у матеріалах даної справи.

У власності відповідачки ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 1 000 кв.м. по АДРЕСА_5 з кадастровим номером :07:079:0005, на підставі державного акту на право власності серії ЯК № 802606.

Земельна ділянка по АДРЕСА_3 є неприватизованою і перебуває у користуванні відповідача - ОСОБА_3 , який є власником житлового будинку за цією адресою на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.03.2017 р. за реєстр. № 343. Площа земельної ділянки за цією адресою, яка виділялась попередньому власнику будинку за договором безстрокового користування земельною ділянкою від 06.12.1971 р., складає - 435 кв.м.

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-086 від 10.09.2013 р., вбачається, що фактичні розміри лінійних меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 не відповідають розмірам, визначеним в державному акті на право власності на земельну ділянкусерії ЯК № 798183 від 26.02.2010 р., який був виданий ОСОБА_4 , зокрема:

-по фасадній межі зі сторони АДРЕСА_5 по прямій - 22,83 м., в менший бік на 0,59 м.;

-по задній торцевій межі зі сторони АДРЕСА_3 по прямій 21,95 м., в менший бік на 1,33 м.;

-по правій боковій межі зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 по прямій 41,13 м., в менший бік на 0,79 м.;

-по лівій боковій межі зі сторони домоволодіння

АДРЕСА_6 , становить 961 кв.м., що на 39 кв.м. менше визначених в державному акті на право власності на земельну ділянку 1 000 кв.м.

Крім цього, фактичні розміри земельної ділянки, що визначені рішенням Миколаївської міськради № 41/4 від 07.12.2009 р. як така, що підлягає передачі в оренду у розмірі 308 кв.м., також є меншими, зокрема:

-по межі з городом по прямій 21,95 м.;

-по задній межі зі сторони АДРЕСА_3 по ломаній із прямих 9,48 м., поворот донизу довжиною 2,0 м., поворот вліво довжиною 12,32 м., = 21,8 м.;

-по правій боковій межі зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 по прямій 12,17 м.;

-по лівій боковій межі зі сторони домоволодіння АДРЕСА_7 по прямій 9,51 м.

Фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що підлягає оренді, становить 206,0 кв.м., замість належної 308,0 кв.м., розходження в меншу сторону складає 102 кв.м.

Висновком експертизи № 125-086 від 10.09.2013 р.встановлено порушення меж земельної ділянки АДРЕСА_1 як зі сторони земельної ділянки № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_2 , так і зі сторони землекористувача земельної ділянки по АДРЕСА_3 ОСОБА_3 .

Так, розходження між розміром фасадної межі земельної ділянки АДРЕСА_2 за даними схематичного плану поквартальної зйомки станом на 20.11.1963 р. 25,36 м. і розміром, вказаним у державному акті, виданому ОСОБА_2 від 31.03.2010 р.- 25,77 м., в більшу сторону 0,41 м. Розходження між розміром фасадної межі земельної ділянки АДРЕСА_8 за даними технічного паспорту від 19.12.1962 р. на житловий будинок за цією адресою, і розміром, вказаним у державному акті від 31.03.2010 р., - 25,77 м. і розходження в більшу сторону становить 0,62 м.

Експертизою також встановлено зміна конфігурації і розмірів лінійних меж земельної ділянки АДРЕСА_3 по прямій 14,85 м., розходження в меншу сторону 0,15 м.

-по задній торцевій межі зі сторони АДРЕСА_1 по ломаній із прямих 9,48 м. поворот догори довжиною 2,0 м., поворот вправо довжиною 12,32 м.= 21,8 м, розходження в більшу сторону 6,8 м.

Таким чином, за висновком експертизи № 125-086 від 10.09.2013 р.для відновлення межі земельної ділянки АДРЕСА_1 необхідно:

- перенести огорожу, що розташована між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 , у сторону земельної ділянки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , в фасадній частині на 0,59 м., у задній торцевій частині на 1,33 м., по всій довжині на 41,13 м. межі суміжного землекористування;

-перенести огорожу, що розташована між земельними ділянками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 , користувачем якої є ОСОБА_3 , у сторону земельної ділянки АДРЕСА_3 по задній торцевій межі земельної ділянки, яка підлягає оренді, довжиною на 2,0 м. та шириною на 12,32 м.

Доказів, які б спростовували висновок експерта, судом не здобуто. Заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_2 не надала доказів, які б доводили її заперечення, чим не виконала покладений на неї ч. 3 ст. 12 ЦПК України обов`язок щодо доказування тих обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відновлення межі та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд відшкодовує позивачці судові витрати, понесені нею за позовом, який був задоволений. Так, із матеріалів справи вбачається, що у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 94,10 грн. та за проведення експертизи 2 000 грн. З врахуванням того, що суд задовольнив цей позов у повному обсязі, то на користь позивачки ОСОБА_1 належить стягнути з відповідачів ці витрати, порівну із кожного відповідача - по 1 047, 05 грн.

Щодо інших витрат, понесених ОСОБА_1 за позовом до Миколаївської міськради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку, а також витрат, понесених ОСОБА_2 за її позовом до Миколаївської міськради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку, то суд не відшкодовує їх через відмову у задоволенні обох позовів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відновлення межі та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Відновити межі земельної ділянки АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання:

- ОСОБА_2 перенести огорожу, що розташована між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 , у сторону земельної ділянки № НОМЕР_1 в фасадній частині на 0,59 м., у задній торцевій частині на 1,33 м., по всій довжині на 41,13 м. межі суміжного землекористування;

- ОСОБА_3 перенести огорожу, що розташована між земельними ділянками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 , у сторону земельної ділянки № НОМЕР_2 по АДРЕСА_3 по задній торцевій межі земельної ділянки, яка підлягає оренді, довжиною на 2,0 м. та шириною на 12,32 м.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати у розмірі по 1 047, 05 грн. із кожного.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Миколаївської міськради та ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Миколаївської міськради та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач Миколаївська міська рада, 54001, вул. Адміральська 20 м. Миколаїв, .

Повний текст рішення суду виготовлено 14.12.2020 року

Суддя Л.І. Селіщева