ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м.Суми

Справа №583/2757/20

Номер провадження 22-ц/816/2285/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калантаєнка Сергія Вікторовича

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Сидоренка Р.В., у приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Сумське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі Ощадбанк) про повернення банківського вкладу, стягнення трьох відсотків річних та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що на її ім`я є ощадна книжка Ощадного банку СРСР рахунок № НОМЕР_1 у ТВБВ № 10018/050 м. Охтирка. На кінець 1991 року всі кошти були на рахунку. На сьогоднішній день вона має один компенсаційний рахунок № НОМЕР_1 у ТВБВ № 10018/050 м. Охтирка із залишком 5814 грн 17 коп. Банк по вимозі позивача кошти не повертає. У зв`язку з тим, що вона не має можливості користуватися своїми грошима та порушені строки повернення грошових вкладів, це спричинило їй моральну шкоду та душевні страждання.

Зазначає, що станом на 02 січня 1991 року всі грошові кошти були проіндексовані у співвідношенні 1:1,05. Суми індексацій були зараховані на спеціальні компенсаційні рахунки, відсотки по яким не нараховуються. Порядок проведення компенсаційних виплат, в тому числі, перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадбанку України та колишнього Укрдержстраху визначається Кабінетом Міністрів України.

Так як на момент ліквідації СРСР в Ощадбанку СРСР зберігалось 6703,99 радянських карбованців, а курс долара США на 1991 рік становив 0,67 коп. за 1 дол. США, вважає, що сума вкладу у доларовому еквіваленті складає 4491,67 доларів США.

Зазначає, що вона намагалася врегулювати спір в позасудовому порядку, звертаючись із проханням повернути вклад у 2016 та 2018 роках.

Крім того, вказує на те, що неповерненням вкладу їй було завдано моральну шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати заборгованість з банківського вкладу, що у доларовому еквіваленті становить 4491,67 доларів США; стягнути з відповідача 4491,67 доларів США суми вкладу за порушення грошового зобов`язання; стягнути з відповідача 3 % річних за 28 років, за період з 1992 року по 01 січня 2020 року на суму 3773,00 доларів США; стягнути з відповідача моральну шкоду 350 000 грн за понесені моральні страждання.

Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 25 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Калантаєнко С.В., посилаючись на не те, що судом неповно з`ясовано обставини, встановлення яких є обов`язковим для правильного вирішення справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що було порушено право позивачки на всестороннє і повне з`ясування обставин справи. Рішення суду суперечить її правам і чинному законодавству, а саме Конституції України.

Наголошує на тому, що, незважаючи на те, що законодавством України передбачений спеціальний спосіб захисту прав вкладників в установи Ощадбанку СРСР, що діяли на території України, вона не може чекати виплати сум коштів в майбутньому. У зв`язку з тим, що вона не може користуватися своїми грошима та порушені строки повернення грошових вкладів, це спричинило їй моральну та матеріальну шкоду, душевні страждання.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин, зазначених в позові.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката Калантаєнка С.В., який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача адвоката Солдатенка А.М., який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Ощадбанк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбаченого для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, у 2019 та 2020 роках статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, за відсутності підстав для стягнення коштів, що містяться на компенсаційному рахунку позивачки, відсутні підстави для стягнення трьох відсотків річних та моральної шкоди, враховуючи їх похідний характер.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що в ТВБВ № 10018/050 в м. Охтирка на ім`я позивачки відкритий один компенсаційний рахунок № НОМЕР_1 із залишком коштів 5814 грн 17 коп. (а. с. 7).

Вказана обставина також підтверджується ощадною книжкою Ощадного банку СРСР, виданою на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 5).

Як правильно встановив суд першої інстанції, вказані кошти не є депозитним вкладом, а є компенсаційними коштами за вкладом, що відкритий позивачкою в Ощадбанку СРСР, обов`язок з виплати якої взяла на себе Держава Україна.

Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадбанку колишнього СРСР до 02 січня 1992 року регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» (далі Закон).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону на підставі цього Закону встановлюються зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР.

Стаття 2 Закону передбачає, що держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Згідно ст. 3 Закону заощадження громадян, зазначені у ч. 1 ст. 1 цього Закону, відновлюються у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1,05 гривні за станом на 1 жовтня 1996 року.

Положеннями ст. 6 Закону передбачено, що компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться починаючи з 1997 року в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України та інших формах відповідно до законодавства.

Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Перелік груп вкладників і порядок проведення виплат проіндексованих грошових заощаджень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» № 537/96-ВР приймав постанови про виплату частинами заощаджень громадян, а саме: постанови від 08 червня 1998 року № 825, від 17 травня 2000 року № 817, від 26 березня 2001 року № 275, від 05 квітня 2002 року № 471, від 26 березня 2003 року №382, від 11 березня 2004 року № 306, від 30 травня 2005 року № 409, від 03 серпня 2006 року №1091, від 01 березня 2007 року № 366, від 09 січня 2008 року № 1, від 20 травня 2009 року № 481, від 23 квітня 2012 року № 346, якими встановлюється черговість і обсяги виплат громадянам проіндексованих грошових заощаджень.

Діючим законодавством прямо не передбачений обов`язок Кабінету Міністрів України виділяти кошти в межах Державного бюджету для покриття витрат, пов`язаних із компенсацією заощаджень громадян України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Згідно роз`яснень Верховного Суду України № 1-5/117 від 15 березня 1999 року питання відносно проіндексованих грошових заощаджень, поміщених в період до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР, належить вирішувати, насамперед, виходячи із загального правила ст. 2 Закону «Про державні гарантії відновлення

заощаджень громадян України», які передбачають, що держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Вирішуючи ці спори, суди мають виходити з того, що мова йде не про відповідальність за невиконання чи неналежне виконання укладеного між вкладником та ощадним банком договору, а про повернення відновлених в установленому порядку заощаджень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року № 1-23/2001 положення статті 7 Закону, відповідно до яких заощадження

повертаються «поетапно», «залежно від суми вкладу», «у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік», хоча і обмежують конституційне право власності громадян, але не суперечать статтям 13, 41, 64 та іншим статтям Конституції України.

Порядок перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху визначається Кабінетом Міністрів України.

Заощадження повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, встановленої поетапності та черговості їх повернення, визначеного співвідношення між групами вкладників.

Те, що грошові кошти, які підлягають виплаті згідно з Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» визнаються боргом та повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік, які надаються особам Державою через органи державного казначейства на певних умовах та в певних розмірах підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 02 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що іншого порядку компенсації виплат на повернення вкладів Ощадбанку СРСР, ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», діючим законодавством України не передбачено.

Вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача коштів, що знаходилися на її рахунку Ощадбанку СРСР у сумі 6703,99 радянських карбованців, у доларовому еквіваленті, не ґрунтуються на вимогам закону.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що до спірних правовідносин не застосовуються положення ЦК України про банківський вклад.

Крім того, з врахуванням того, щодо вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги щодо визнання заборгованості з банківського вкладу у доларовому еквіваленті та її стягнення, відтак вказані вимоги також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд першої інстанції належним чином розглянув та яким надав належну оцінку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калантаєнка Сергія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина