КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/6630/14-ц

номер провадження: 22-ц/824/3708/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Осипенка Вадима Юрійовича на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року у складі судді Войтенко Ю.В., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2004 року публічне акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2007 року у розмірі 128 101,48 доларів США та пеню у розмірі 129 531 грн 30 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 110 180,20 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 17 921,28 доларів США, пеня за прострочення сплати за кредитом у розмірі 50 653 грн 10 коп. та пеня за прострочення сплати відсотків у розмірі 78 878 грн 20 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2007 року у розмірі 128 101,48 доларів США та пеню у розмірі 129 531 грн 30 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.50-53, т.1).

23 вересня 219 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Осипенко В.Ю. звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року, в якому просив його скасувати та призначити справу до розгляду. Одночасно представник відповідача подав заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 не була повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи, на якому було ухвалене заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року, та вона не отримувала його копії. Вказував, що повний текст заочного рішення був отриманий представником відповідача - ОСОБА_2 лише 09 вересня 2019 року у приміщенні суду першої інстанції, а тому вважав, що процесуальний строк відповідачем пропущено з поважних причин.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року відмовлено представнику ОСОБА_1 - адвокату Осипенку В.Ю. у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осипенка В.Ю. про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Осипенко В.Ю. подав апеляційну скаргу,в якій просить її скасувати та зобов`язати суд першої інстанції розглянути заяву про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку те, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Осипенком В.Ю. пропущено строк подання заяви про перегляд заочного рішення. Вказує, що повний текст заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року представником відповідача - ОСОБА_2 було отримано 09 вересня 2019 року особисто у приміщенні суду. Відповідач чи її представник не отримували повісток про розгляд справи та не отримували копії заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року. Тому вважає, що з урахуванням положень ст.123, ч.3 ст.284 ЦПК України відповідач має двадцять днів з наступного дня після отримання повного заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року для подання заяви про перегляд цього заочного рішення, а саме, до 29 вересня 2019 року. Вказує, що із заявою про перегляд заочного рішення він звернувся до суду першої інстанції 23 вересня 2019 року, тобто у строк, встановлений ч.3 ст.284 ЦПК України.

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції належним чином вимог закону не виконав, прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Відмовляючи представнику ОСОБА_1 - адвокату Осипенку В.Ю. у задоволенні заяви про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та, залишаючи його заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції керувався пунктом 13 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, ч.2 ст.228 ЦПК України 2004 року й виходив із того, що посилання заявника на те, що про існування заочного рішення відповідач ОСОБА_1 дізналась лише у серпні 2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, не є поважними причинами пропуску строку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач була обізнана про наявність вказаної цивільної справи та неодноразово подавала апеляційні скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі. 18 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ознайомилась з матеріалами даної справи та того ж дня зробила їх фотокопії, а 09 вересня 2019 року представник відповідача за її заявою отримала повний текст оскаржуваного заочного рішення суду від 14 червня 2016 року. Заяву про перегляд заочного рішення представником відповідача було подано до суду 23 вересня 2019 року, тобто після закінчення десятиденного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, встановленого ч.2 ст.228 ЦПК України 2004 року.

Проте з наведеними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Святошинського районного суду місто Києва від 14 червня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2007 року у розмірі 128 101,48 доларів США та 129 531 грн. 30 коп. пені (а.с. 221-223, т.1).

23 вересня 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Осипенко В.Ю. подав до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду місто Києва від 14 червня 2016 року. Одночасно представник відповідача подав заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 не була повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи, на якому було ухвалене заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року, та вона не отримувала його копії. Вказував, що повний текст заочного рішення був отриманий представником відповідача - ОСОБА_2 лише 09 вересня 2019 року у приміщенні суду першої інстанції, а про факт існування цього заочного рішення заявник дізналась лише в серпні 2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Тому вважав, що процесуальний строк відповідачем пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Станом на час подання представником відповідача заяви про перегляд заочного рішення суду від 14 червня 2016 року порядок перегляду заочного рішення встановлений ст. 284 ЦПК України у редакції Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Однак суд наведеного не врахував та помилково застосував до спірних правовідносин ст.228 ЦПК України 2004 року.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно керувався пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, яким передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Зазначена норма перехідних положень ЦПК України встановлює процедуру набрання законної сили та строки оскарження в апеляційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу і ця норма не урегульовує порядок та строки перегляду заочного рішення за заявою відповідача у справі.

У даному випадку пункт 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України підлягає застосуванню тільки у разі оскарження відповідачем заочного рішення в загальному порядку після залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Тобто у даному випадку суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав до застосування.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Статтею 126 ЦПК України передбачені наслідки пропущення процесуальних строків, а саме право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У ч.4 ст.10 ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у § 34 рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, зауважив, що норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, §§ 22,23).

Крім того ст. 11 ЦПК України встановлено принцип пропорційності у цивільному судочинстві, який передбачає, зокрема, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі враховуючи у тому числі завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; значення розгляду справи для сторін.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З журналу судового засідання від 14 червня 2016 року вбачається, що відповідач чи її представник не були присутні у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частин заочного рішення суду.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_1 та її представник отримали копію повного заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року у день його проголошення.

16 червня 2016 року судом першої інстанції рекомендованим поштовим повідомленням направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 копію заочного рішення Святошинського районного суду місто Києва від 14 червня 2016 року, що підтверджується супровідним листом (а.с.224, т.1).

23 липня 2016 року на адресу суду першої інстанції повернувся конверт з копією заочного рішення, адресований ОСОБА_1 , який повернуто поштовим відділенням з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.229, т.1).

09 вересня 2019 року представнику відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за її заявою від 09 вересня 2019 року судом першої інстанції вручено копію заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року у приміщенні суду, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.14, т.2).

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_1 та її представник отримали копію заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року раніше ніж 09 вересня 2019 року.

Відповідно до ч.3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Враховуючи, щовідповідач ОСОБА_1 та її представники не отримали копію повного заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року у день його проголошення, це заочне рішення було вручене представнику відповідача під розписку лише 09 вересня 2019 року, а заяву про його перегляд разом з клопотання про поновлення строку на подання цієї заяви представник ОСОБА_1 - адвокат Осипенко В.Ю. подав 23 вересня 2019 року, тобто, протягом двадцяти днів з дня вручення представнику відповідача повного заочного рішення суду, то колегія суддів вважає, що відповідно до ч.3 ст. 284 ЦПК України заявник має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Посилання суду першої інстанції на те, що строк для подання заяви про перегляд заочного рішення представником відповідача пропущено без поважних причин, так як 18 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ознайомилась з матеріалами даної справи та зробила їх фотокопії, колегія суддів вважає помилковими, виходячи з такого.

Відповідно до ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч.3 ст.284 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Аналіз вказаних норм процесуального закону, які мають імперативний характер, свідчить про те, що перебіг процесуального строку протягом якого відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення починається з наступного дня після вручення йому повного заочного рішення суду. У даній справі перебіг такого строку розпочався 10 вересня 2019 року, тобто, на наступний день після вручення представнику відповідача повного заочного рішення суду.

Та обставина, що представник відповідача ознайомився з матеріалами справи після ухвалення заочного рішення не змінює та на впливає на імперативно встановлену подію, з якою пов`язано початок перебігу процесуального строку протягом якого відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення - день вручення повного заочного рішення суду.

З наведених підстав апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про те, що заявник пропустив без поважних причин строк на подання заяви про перегляд заочного рішення так як відповідач була обізнана про наявність вказаної цивільної справи та неодноразово подавала апеляційні скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, внаслідок чого, відмовляючи представнику ОСОБА_1 - адвокату Осипенку В.Ю. у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та, залишаючи його заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, допустив порушенням норм процесуального права.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Що стосується прохання в апеляційній скарзі про зобов`язання суду першої інстанції розглянути заяву про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року, то воно не підлягає задоволенню, оскільки чинним цивільним процесуальним законодавством України не передбачено таких повноважень апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну представника ОСОБА_1 - адвоката Осипенка Вадима Юрійовича задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: