Провадження № 4-с/742/13/20
Єдиний унікальний № 2517/6074/12
УХВАЛА

15 грудня 2020 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Бездідька В.М., при секретарі судових засідань Голушко А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Прилуки цивільну справу за скаргою АТ «ОТКЕ» в особі представника адвоката Величко А.В. на рішення державного виконавця, -

встановив:

Представник АТ «ОТКЕ» звернувся до суду зі скаргою в якій просить визнати дії старшого виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ложнікової Альони Юріївни по поверненню без виконання судового наказу по справі №2517/6074/12 (провадження 2-н/2517/779/12) неправомірними, зобов`язати старшого виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ложнікову Альону Юріївну відкрити виконавче провадження на підставі судового наказу по справі № 2517/6074/12 (провадження 2-н/2517/779/12) про стягнення з ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в розмірі 107 грн. 30 коп. Скаржник вважає, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання порушує його права, оскільки державним виконавцем не вжито усіх можливих заходів для захисту прав стягувача.

Скаржник в судове засідання не з`явивсь, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Державний виконавець при вирішенні справи покладається на розсуд суду, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі сторін по справі.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступне.

Статтею 1 ЗУ «При виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що згідно рішення 17 липня 2012 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області видано судовий наказ у справі № 2517/6074/12 за заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з теплопостачання та судового збору. В судовому наказі зазначено зазначено прізвище, ім`я та по-батькові боржника, адреса його проживання. Вказаний виконавчий лист видано відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 27.07.2004 року. Статтею 18 вказаного Закону було передбачено, що ідентифікаційний номер боржника та інші дані зазначаються за наявності їх у суду.

10.12.2019 року державним виконавцем Прилуцького МРВ ДВС Ложніковою А.Ю. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, а саме: судового наказу у справі № 2517/6074/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» по сплаті судового збору в розмірі 107,30 грн., на підставі того, що виконавчий документ не відповідає вимогам Закону (неможливо ідентифікувати особу за відсутності ідентифікаційного коду та дати народження).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України, ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом із тим п.3 ч.3 ст. 18 Закону з метою захисту інтересів стягувача виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відтак суд вважає, що у разі не зазначення ідентифікаційного коду, дати народження боржника у рішенні суду, виконавчому документі, згідно з п. 3 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника, та отримання відомостей про ідентифікаційний код боржника.

За таких обставин, відсутність у виконавчому листі відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків або його паспортних даних не є достатньою та належно обґрунтованою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, судом встановлено, що старшим виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ложніковою А.Ю.у порушення вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», з метою захисту інтересів стягувача не було вжито передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішення суду, зокрема не використано надане законом право та не одержано від відповідного органу державної фіскальної служби реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, внаслідок чого неправомірно та поспішно прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Разом з тим Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, зокрема, постановити ухвалу про зобов`язання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання або зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, оскільки вказаним Законом передбачено і інші підстави для повернення виконавчого листа та відмови у відкритті виконавчого провадження, які підлягають самостійній перевірці державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій.

З огляду на викладене, у даному випадку на державного виконавця можливо лише покласти обов`язок вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання без інформації про ідентифікаційний номер та дату народження боржника ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.18,19,26 Закону України «Про виконавче провадження»,ст.ст. 450, 451 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу АТ «ОТКЕ» в особі представника адвоката Величко А.В. на рішення державного виконавця задовольнити частково.

Визнати дії старшого виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ложнікової Альони Юріївни по поверненню без виконання судового наказу по справі №2517/6074/12 (провадження 2-н/2517/779/12) неправомірними.

Зобов`язати старшого виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ложнікову Альону Юріївну вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання, а саме: судового наказу по справі №2517/6074/12 (провадження 2-н/2517/779/12) про стягнення з ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в розмірі 107 грн. 30 коп.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.М. Бездідько