ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

11 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 642/5035/20

провадження № 22-ц/818/5805/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Хорошевського О.В., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2020 року, постановлену суддею Пашнєвим В.Г.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху з підстав несплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати ухвалу, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу посилалась на те, що суд першої інстанції неправильно визначив, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди повинна оплачуватись судовим збором на підставі п.п.5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку із чим неправомірно повернув позовну заяву заявнику. Вважає, що судовий збір при подачі позовної заяви відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у вересні 2020 року ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху з підстав несплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалу позивач отримала особисто 09 жовтня 2020 року, що підтверджується особистою розпискою позивача про отримання такої ухвали (а.с. 12).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові.

Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву позивачу, прийшов до висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є самостійною, та підлягає сплаті відповідно до Закону України «Про судовий збір», на підставі п.п.5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», де передбачено за подання до суду позовної заяви у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн.)

У зв`язку з несплатою позивачем судового збору за вимогу відшкодування моральної шкоди, у наданий судом строк, недоліки позову не усунуто, тому позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб є встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Аналіз частини другої статті 23 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку щодо немайнового характеру моральної шкоди, оскільки вона полягає у немайнових втратах для особи, а саме:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, майнові елементи у законодавчому визначенні (дефініції) моральної шкоди відсутні. Отже, моральна шкода є немайновою.

Майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсації) моральної шкоди залежить від наступного.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб.

Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди.

Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою.

Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою (відповідно до науково-консультативного висновку науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України).

Зазначене повністю відповідає висновку Верховного Суду викладеному в постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (касаційне провадження № 61-23674св18).

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху з підстав несплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалу аргументовано тим, що за подання фізичною особою вимоги про відшкодування моральної шкоди, ставка судового збору, яка підлягає сплаті становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн.) на підставі п.п.5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», який передбачає сплату судового збору за подачу позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В результаті невиконання позивачем вимог ухвали від 01 жовтня 2020 року, суду першої інстанції 22 жовтня 2020 року повернув ОСОБА_1 її позов.

Колегія суддів вважає, що такого висновку, суд першої інстанції дійшов передчасно, без повного і всебічного з`ясування обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ст.185 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно визначено, що позовна заява має дві вимоги, між тим при залишенні позовної заяви без руху невірно застосував норму Закону України «Про судовий збір», а саме послався на п.п.5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», який передбачає сплату судового збору за подачу позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи та сплату судового збору у розмірі 2102 грн.

Між тим, відповідно до ст.4 ч.2 п.1 п.п.2 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2010 року (час подання позову) становить 2102,00 грн.

Таким чином, ставки судового збору за вимоги: 1) про стягнення страхового відшкодування та 2) вимогу за відшкодування суми моральної шкоди є однаковими та сплачуються, відповідно ст.4, ч.2, п.1,пп.1 Закону України «Про судовий збір», а саме 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб: (2102 грн. X 0,4 = 840, 80 грн. 840,80 грн. X 2 вимоги = 1681,60 грн.).

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за вимогу про відшкодування моральної шкоди необхідно сплатити судовий збір, між тим ухвала суду підлягає зміні в частині мотивів повернення позову із наведених вище підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.М. Хорошевський