Повадження № 2/638/4613/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2020 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря Рассохи В.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Харківська міська рада, Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева»,

розглянувши в загальному позовному провадженні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ДП «Завод імені В.О. Малишева» про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Харківської міської ради, ДП «Завод імені В.О. Малишева» про визнання права власності, в обґрунтування якого зазначила, що є власником 49/100 частки квартири по АДРЕСА_1 , проте, при невідомих обставинах нею було втрачено правовстановлюючі документи на квартиру. Вона звернулась до Комунального підприємства "Харківське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради" щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності. Отримавши відмову у вчиненні даної дії вона звернулась до підприємства, який безпосередньо видавав їй цей документ (завод ім. В.О. Малишева) щодо отримання дубліката свідоцтва про право власності, проте останнім також відмовлено у зв`язку з тим, що дублікат свідоцтва в архіві підприємства відсутній. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, не передбачена видача дублікатів свідоцтва про право власності та реєстрація права власності за особою, що втратила правовстановлюючий документ. Позивачка зазначила, що відсутність правовстановлюючих документів позбавляє її можливості здійснювати повноваження як власника майна.

Позивачка просила суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 49/100 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

У відзиві на позовну заяву Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» посилається на те, що позивачем не доведено того, що Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірну квартиру та не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав як власника будь-якими іншими особами, що підтверджується тим, що відомості про спірний об`єкт нерухомого майна позивача внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто вказане нерухоме майно належить на праві власності позивачу. Факт втрати правовстановлюючих документів позивача не може обгрунтувати порушення прав позивача як власника об`єкта спірного нерухомого майна у даному спорі, оскільки позивачем не доведено, що він не зміг реалізувати своє право на володіння, користування та/або розпорядження об`єктом нерухомості (квартиру) через відсутність зазначених документів, зокрема, що він отримав відмову у вчиненні того чи іншого правочину або іншу перешкоду у реалізації своїх прав. Із позовної заяви не вбачається, яким чином Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» порушує, не визнає чи оспорює інтереси позивача. Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» просило провадження в частині вимог позивача до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» закрити.

Від Харківської міської ради не надійшло відзиву на позовну заяву.

ОСОБА_1 та Харківська міська рада в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в письмових заявах просили справу розглядати без їх участі.

Представник ДП «Завод імені В.О. Малишева» в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог до ДП «Завод імені В.О. Малишева», просив у задоволенні позову в частині позовних вимог до ДП «Завод імені В.О. Малишева» відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено обставини того, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності р. № НОМЕР_1 від 27 вересня 1995 року, видане комісією по приватизації житлового фонду ДП «Завод імені В.О. Малишева». на праві власності належить 49/100 частки двокімнатної квартири житловою площею 59,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 липня 2020 року. Реєстраційний номер майна - 9413129, номер запису: В-12638 в книзі: 1, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 29 грудня 2004 року, дата внесення запису - 29 грудня 2004 року (а.с. 18).

У випуску газети «Вечерний Харьков» розміщено оголошення щодо того, що вважати недійсним втрачене свідоцтво про право власності на житло від 27 вересня 1995 року на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , виданого ДП «Завод імені В.О. Малишева», р. № НОМЕР_1 (а.с. 5-8).

Отже, ОСОБА_1 втрачено свідоцтво про право власності р. № НОМЕР_1 від 27 вересня 1995 року, видане комісією по приватизації житлового фонду ДП «Завод імені В.О. Малишева».

Згідно архівного витягу, наданого Державним архівом Харківської області від 23 січня 2020 року № 01-28/р-2839, 2837, протоколу № 71 спільного засідання президіуму і адміністрації заводу імені В.О. Малишева від 20 липня 1978 року вирішено: у зв`язку з тим, що основний квартиронаймач ОСОБА_3 розірвав шлюб та виїхав від сім`ї, переоформити особистий рахунок на кімнату площею 18,4 кв. м. по АДРЕСА_2 , на колишню дружину ОСОБА_4 , сім`я 2 чол. (а.с. 20).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 28 листопада 2019 року, наданої відділом реєстрації місця проживання Управлінні реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 21 листопада 1969 року по час видачі довідки (а.с. 19).

Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 . Паспорт виготовлено станом на 18 жовтня 2018 року, інвентаризаційна справа № 24788, реєстровий № В-12638 (а.с. 12-14).

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради листом від 29 січня 2020 року № 1203 на звернення ОСОБА_1 від 16 січня 2020 року щодо отримання інформації з КП «Харківське міське БТІ», чи приватизована квартира за адресою: АДРЕСА_2 , повідомило згідно інформації КП «Харківське міське БТІ» комісією по приватизації житлового фонду ВО «Завод імені В.О. Малишева» м. Харкова, реєстр № с1-95-960 від 27 вересня 1995 року, видано свідоцтво про право власності на житло на ім`я ОСОБА_1 на 49/100 часток квартири АДРЕСА_2 . Оскільки до компетенції Управління комунального майна та приватизації відноситься приватизація житла, що є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова, отримати та, відповідно, надати копію вказаного свідоцтва немає правових підстав (а.с. 17).

В листі Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради «Про надання інформації» № 4620/0410/20 від 25 травня 2020 року щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено, що згідно наявних архівних матеріалів, що знаходяться на зберіганні Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано право власності на 49/100 частин квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 вересня 1995 року, виданого ДП «Завод імені В.О. Малишева», р. № НОМЕР_1. В матеріалах інвентаризаійної справи за адресою: АДРЕСА_2 , примірник про право власності на житло від 27 вересня 1995 року, виданого ДП «Завод імені В.О. Малишева», р. № НОМЕР_1 - відсутній. Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради не має фактичної можливості здійснити підготовчі дії, пов`язані з видачею дублікату свідоцтва про право власності на житло, оскільки в наявних архівних матеріалах примірник свідоцтва про право власності на житло від 27 вересня 1995 року, виданого ДП «Завод імені В.О. Малишева», р. № НОМЕР_1 - відсутній (а.с. 15).

Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» листом № 3136/099 від 22 червня 2020 року за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 стосовно надання дубліката свідоцтва про право власності на житло від 27 вересня 1995 року № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , повідомило, що дублікат свідоцтва в архіві підприємства відсутній (а.с. 16).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності р. № НОМЕР_1 від 27 вересня 1995 року, видане комісією по приватизації житлового фонду ДП «Завод імені В.О. Малишева». на праві власності належить 49/100 частки двокімнатної квартири житловою площею 59,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Свідоцтво про право власності р. № НОМЕР_1 від 27 вересня 1995 року, видане комісією по приватизації житлового фонду ДП «Завод імені В.О. Малишева» ОСОБА_1 втрачено.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Право власності є непорушним.

Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій, другій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала його тим, щоє власником 49/100 частки квартири по АДРЕСА_1 , проте, при невідомих обставинах нею було втрачено правовстановлюючі документи на квартиру.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності, слід враховувати, що судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Тобто, указана норма не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.

Отже, у даній справі передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, так і втрата документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, позивач повинен довести суду наявність у нього права власності на спірне майно, а також обставини втрати документа, який засвідчує його право власності, та обставини того, що в позасудовому порядку неможливо відновити втрачені документи на право власності на зазначену частку у спірній квартирі.

Судом досліджено обставини справи та установлено, що позивач є власником 49/100 частки двокімнатної квартири житловою площею 59,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 втрачено свідоцтво про право власності р. № НОМЕР_1 від 27 вересня 1995 року, видане комісією по приватизації житлового фонду ДП «Завод імені В.О. Малишева», яке засвідчує право власності позивача на вказану частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Дані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ДП «Завод імені В.О. Малишева» про визнання права власності підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ДП «Завод імені В.О. Малишева» про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 49/100 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2020 року.

Суддя І.П. Латка