КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Катющенко В.П.,-

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Просив: винести рішення про примусовий демонтаж ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перегородки та дверей, які перешкоджають позивачу вільно користуватися у комунальній квартирі ванною, туалетом та кухнею; направити до правоохоронних органів матеріали справи для притягнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_3 . Відповідачі, які є сусідами по комунальній квартирі, повторно побудували перегородку з дверима всупереч рішенню Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 1996 року. Побудована перегородка унеможливлює вільне користування позивачем ванною, туалетом та кухнею.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в частині демонтажу перегородки та дверей.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання демонтажу перегородки та дверей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту наявності перегородки та дверей, облаштованих відповідачами у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , які перешкоджають позивачу у доступі до приміщень загального користування у комунальній квартирі і унеможливлюють його вільне користування ними.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 12/100 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 грудня 2011 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва.

Позивач зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2. Квартира АДРЕСА_1 комунальна, складається з семи житлових кімнат:

- кімната АДРЕСА_5 (приватизована) власник ОСОБА_2 ;

- кімната АДРЕСА_6 (приватизована) власник ОСОБА_3 ;

- кімната АДРЕСА_4 (приватизована) власник ОСОБА_5 ;

- кімната АДРЕСА_2 (приватизована) власник ОСОБА_1 ;

- кімната АДРЕСА_7 (приватизована) власник ОСОБА_6 ;

- кімната АДРЕСА_8 (приватизована) власник ОСОБА_7 ;

- кімната АДРЕСА_9 (приватизована) власник ОСОБА_8 .

Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 1996 року зобов`язано ОСОБА_5 та ОСОБА_7 знести незаконно встановлені перегородки у квартирі АДРЕСА_4 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2015 року, за реєстровим № 1842, ОСОБА_4 є власницею 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що відповідачі повторно побудували перегородку з дверима всупереч рішенню Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 1996 року, яким було зобов`язано ОСОБА_5 та ОСОБА_7 прибрати незаконно побудовані ними перегородки та двері, які унеможливлюють користування позивачем у комунальній квартирі місяцями загального користування: ванною, туалетом, кухнею. Побудована перегородка з дверима у комунальній квартирі перешкоджає та унеможливлює вільне користування позивачемванною, туалетом та кухнею.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно Актів обстеження комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від 13 листопада 2017 року та від 04 грудня 2018 року, підписаних комісією у складі старшого майстра, майстра т/д, бригадира, на момент обстеження квартири комісією встановлено, що дійсно в квартирі АДРЕСА_1 встановлена перегородка, яка закриває прохід до місць загального користування. На даний час є рішення суду, згідно якого судовими виконавцями неодноразово здійснювався демонтаж перегородок, але мешканці самовільно встановлювали перегородки на попереднє місце.

Зазначені Акти містяться в матеріалах справи, а саме: том 1 на аркуші справи 105, том 2 на аркуші справи 195.

Крім того, позивачем до позову долучено фото перегородки, скаргу до начальника ЖРЕО-404, заяву до дільничного міліції Дніпровського районного управління міліції м. Києва, заяву до начальника ЖРЕО-411.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а саме акти обстеження квартири, колегія суддів вважає доведеним факт наявності перегордки та дверей у квартирі АДРЕСА_1 , які закривають прохід до місць загального користування, відтак позовні вимоги про усунення перегородки та дверей у квартирі АДРЕСА_1 , які перешкоджають позивачу вільно користуватися у комунальній квартирі ванною, туалетом та кухнею є обґрунтованими та доведеними.

Протилежний висновок суду є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду 03 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідачів усунути перегородку та двері у квартирі АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про направлення до правоохоронних органів матеріалів справи про притягнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності по ст. 356 КК України та направлення до правоохоронних органів матеріалів справи про притягнення ОСОБА_2 по ст. 129 КК України, не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні квартирою скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перегородку та двері у квартирі АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко