КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 2-1464/11

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1157/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Добровольській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2012 року, ухвалене під головуванням судді Реви О.І., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Садове товариство «В`юнище», ОСОБА_4 про захист права землекористувача, визнання розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2011 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона у відповідності з Протоколом №3 від 12 грудня 2009 року є членом Садового товариства «В`юнище» (надалі - СТ «В`юнище»), та їй була передана земельна ділянка площею 0,10 га № НОМЕР_1 в урочищі «Козинські горби», яка розташована на території Циблівської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, якою з 1992 року користувався її батько, ОСОБА_5 , та який вийшов із членів садового товариства за власним бажанням. Позивач вказувала, що як член садового товариства щорічно сплачувала внески та обробляла земельну ділянку, якою користувалася і на момент подачі позову.

Зазначала, що в липні 2010 року від сусідки по дачній ділянці, ОСОБА_6 , яка користується земельною ділянкою № НОМЕР_2 , їй стало відомо, що розпорядженням №582 від 04 жовтня 2006 року Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області, земельна ділянка, якою вона користувалась, була передана у власність відповідачу ОСОБА_3 , жителю м. Києва, та на його ім`я виготовлено державний акт, проте, ОСОБА_3 членом товариства не був, тому вважала, що земельну ділянку відповідач одержав незаконно.

За таких обставин позивач просила визнати розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 04 жовтня 2006 року №582, про передачу у власність земельних ділянок членам СТ «В`юнище», загальною площею 0,3000 га, які розташовані на території Циблівської сільської ради для ведення садівництва в частині передачі у власність земельної ділянки для ведення садівництва ОСОБА_3 незаконним. Визнати державний акт на ім`я ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,10 га, яка розташована в СТ «В`юнище» на території Циблівської сільської ради недійсним (а.с. 3-4).

Голова Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області Київської області подав письмову заяву в якій зазначив, що не заперечує проти позову, зважаючи на те, що членство у садовому товаристві і право користування ОСОБА_5 на земельну ділянку не припинялось (а.с. 43).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Переяслав-Хмельницької РДА Київської області, третя особа: СТ «В`юнище» про захист права землекористувача, визнання розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними задоволено. Визнано недійсним розпорядження виконуючого обов`язки голови Переяслав-Хмельницької РДА Київської області від 04 жовтня 2006 року №582 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,10 га, розташованої на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Визнано недійсним Державний акт серії ЯД №680965 на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва № НОМЕР_1 площею 0,10 га (кадастровий номер :02:013:0015), яка знаходиться в СТ «В`юнище» на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею при зверненні до суду судові витрати в розмірі 200,80 грн. (а.с. 64-65).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , яка є дочкою та спадкоємицею ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2012 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю.

На обґрунтування скарги зазначила, що її батько - відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про розгляд даної справи не був належним чином повідомлений та копію оскаржуваного рішення не отримував, тому не знав про існування вказаного рішення суду. Вважає, що повідомлення судом відповідача ОСОБА_3 шляхом розміщення оголошення в газеті «Київська правда» не може вважатися належним, оскільки єдиним друкованим джерелом засобу масової інформації загальнодержавної сфери є газета «Урядовий кур`єр».

Зазначила, що ОСОБА_3 був членом СТ «В`юнище» на підставі протоколу №2 від 15 квітня 2006 року та мав членську книжку. Рішенням Циблівської сільської ради від 19 травня 2006 року ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,10 га, а також розпорядженням Переяслав-Хмельницької РДА від 04 жовтня 2006 року №582 було затверджено технічну документацію по виготовленню державного акта на право власності на земельну ділянку.Також вказувала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №5-273 від 18 травня 2018 року їй належить та реєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :02:013:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що посилання суду на те, що ОСОБА_5 , а потім його дочка ОСОБА_2 були членами СТ «В`юнище» та сплачували членські внески не відповідає дійсності. Також зазначила, що суд незаконно поновив позивачу строк для звернення до суду, оскільки в рішенні не обґрунтовується поважність пропущення строку (а.с. 69-70).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 23 жовтня 2012 року позивачка ОСОБА_2 продала, а гр.. ОСОБА_4 придбав спірну земельну ділянку, ухвалою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с. 155-157, 160-162).

У судовому засіданні представник Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області - Прокопенко О.В. в судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву та пояснила, що дії відповідача відбувались у відповідності до чинного законодавства.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази, клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 12 березня 2020 року, не заявляли. Апелянт ОСОБА_1 , позивачка ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , кожен окремо, були сповіщені врученням повідомлення про розгляд справи судом особисто. Крім того, сповіщення здійснювалось розміщенням офіційного повідомлення на веб-сайті судової влади України та телефонограмами, що забезпечують фіксацію такого повідомлення (а.с. 117-125, 129-138, 140-152, 163-170, 174-180).

При цьому, за клопотанням апелянта ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції неодноразово продовжував перерву в судовому засіданні, забезпечивши можливість забезпечити явку до суду її представника.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка з 1992 року перебувала в користуванні батька позивача ОСОБА_5 , а з 12 грудня 2009 року у його дочки ОСОБА_2 , яка є членом СТ «В`юнище», проте, у встановленому законом порядку у них земельна ділянка не вилучалась, а тому надання спірної земельної ділянки відповідачеві ОСОБА_3 є незаконним, чим порушуються права позивача на користування земельною ділянкою та позбавляють її права на подальшу на приватизацію земельної ділянки для ведення садівництва.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 був членом СТ «В`юнище» та за ним була закріплена земельна ділянка № НОМЕР_1 згідно з протоколом №1 загальних зборів членів СТ «В`юнище» від 14 березня 1992 року. Земельна ділянка оброблялася, членські внески сплачувалися регулярно (а.с. 11).

26 травня 2009 року член СТ « В`юнище » ОСОБА_5 звернувся до голови правління СТ «В`юнище» з заявою, в якій просив виключити його з членів садового товариства та передати виділену йому в 1992 році земельну ділянку № НОМЕР_1 в користування для ведення садівництва його дочці ОСОБА_2 . Заява засвідчена приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Сокур Л.Ф., зареєстровано в реєстрі за №1392 (а.с. 8).

У матеріалах справи міститься копія членської книжки садовода, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_2 є членом СТ «В`юнище» (а.с. 5-7).

Згідно з довідкою СТ «В'юнище» від 27 листопада 2011 року, виданою ОСОБА_2 , за рішенням правління та протоколом №12 від 02 липня 2010 року ОСОБА_2 було передано земельну ділянку № НОМЕР_1 , яка належала її батьку ОСОБА_5 з 1992 року. Попереджень та підстав для вилучення земельної ділянки не було, за період з 06 вересня 2008 року по теперішній час земельна ділянка нікому не передавалася. Документи, видані до 06 вересня 2008 року не були передані, оскільки були втрачені про що складений акт та здійснено публікацію оголошення (а.с. 31).

З копії членської книжки садовода ОСОБА_2 вбачається, що вона сплатила членські внески за період з 2009 по 2010 рік включно.

Поряд з цим, з копії членської книжки садовода вбачається, що ОСОБА_3 був прийнятий в члени СТ «В`юнище» за протоколом № 2 від 15 квітня 2006 року та за ним закріплено садову ділянку № НОМЕР_1 розміром 0,10 га (а.с. 80).

Рішенням Циблівської сільської ради від 19 травня 2006 року безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га громадянину ОСОБА_3 (а.с. 82).

Згідно з розпорядженням виконуючого обов`язки голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області Коваленка О.С. від 04 жовтня 2006 року №582 членам СТ «В`юнище» передані у власність земельні ділянки загальною площею 0,3000 га, розташовані на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, для ведення садівництва згідно з доданим до нього списком (а.с. 9).

У списку членів СТ «В`юнище», яким передаються у власність земельні ділянки загальною площею 0,3000 га, зазначено наступні прізвища: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (місце його проживання: АДРЕСА_2 ), площа земельної ділянки 0,10 га (а.с. 10).

На підставі вказаного розпорядження 09 жовтня 2006 року на ім`я ОСОБА_3 виготовлений Державний акт серії ЯД №680965 на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва № НОМЕР_1 площею 0,10 га, яка знаходиться в СТ «В'юнище» на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с. 61).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 75).

Як вбачається з довідки Першої київської державної нотаріальної контори від 03 серпня 2017 року №7373/02-14 після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу, склад спадкоємців: дочка померлого - ОСОБА_1 , син померлого ОСОБА_11 , дружина померлого - ОСОБА_12 (а.с. 76).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:013:0015 площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 травня 2018 року (а.с. 73-74).

Правовідносини, що виникли між сторонами мають бути врегульовані за положеннями ЗК України (у редакції, чинній на час передачі у власність відповідачу спірної земельної ділянки - тут і далі).

Частиною 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України, що діяв у період видачі державного акту, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

З огляду на вищенаведені положення закону громадянин може порушувати питання про одержання ним безоплатно у власність чи в користування земельної ділянки, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи.

Надання громадянину в користування чи у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або в користуванні іншої особи, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому ЗК.

Таким чином, завідомо безпідставним є ініціювання громадянином питання про одержання ним у власність чи в користування земельної ділянки, яка не є вільною.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 19 січня 2010 року у справі № 6-26798св10 та в постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-267цс15.

З урахуванням положень ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Так, згідно з положеннями ст. 126 ЗК України (станом на час винесення розпорядження та видачі державного акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Колегія суддів перевірила доводи апелянта ОСОБА_1 , у т.ч. витребуванням відповідних документів, які б підтверджували факт припинення права первісного користування ОСОБА_5 , за його життя, спірною земельною ділянкою, її вилучення із користування ОСОБА_5 із наданням земельної ділянки у користування ОСОБА_3 , проте таких надано не було (а.с. 165-167, 181-183).

При цьому, до суду першої інстанції були надані і районним судом взяті до уваги належно завірені головою СТ «В`юнище» - ОСОБА_8 копії документів, які спростовують доводи апелянта про вилучення у ОСОБА_5 і надання ОСОБА_3 у користування спірної земельної ділянки.

Так, за наданими позивачкою ОСОБА_2 до позовної заяви довідкою голови СТ «В`юнище» від 26 травня 2009 року № 27, Списками зареєстрованих членів СТ «В`юнище» 2008-2010 роки, ОСОБА_5 з членів садівничого товариства не виключався, спірна земельна ділянка у ОСОБА_5 у встановленому порядку не була вилучена, перебувала у користуванні ОСОБА_5 за його життя, право користування ділянкою було переоформлене на ОСОБА_2 , що підтверджується членськими книжками ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .. Цих обставин і доказів апелянтом ОСОБА_1 не спростовано (а.с. 30-38).

Посилання апелянта ОСОБА_1 на витяг з протоколу засідання членів СТ «В`юнище» від 15 квітня 2006 року № 2 про прийняття ОСОБА_3 до членів товариства із наданням у користування земельної ділянки та нотаріально посвідчену заяву гр. ОСОБА_14 , яка за її твердженням працювала головним бухгалтером СТ «В`юнище» у період 1992-2007 роки, не свідчать про вилучення спірної земельної ділянки із користування ОСОБА_5 , ОСОБА_2 і вищевказаних висновків суду не спростовують (а.с. 81-83).

Вищевказаних обставин і доказів представник відповідача Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області в суді першої інстанції не заперечував, про що подав письмову заяву (а.с. 43).

Крім того, за повідомленням начальника управління Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області від 02 лютого 2012 року № 08-09/147, технічна документація із землеустрою щодо виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в СТ «В`юнище» до архіву управління розробником ПП «Геобудсервіс» не надходила (а.с. 60).

Враховуючи те, що станом на день видачі розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 04 жовтня 2006 року №582 про передачу у власність земельних ділянок членам СТ «В`юнище» та видачі державного акту, спірна земельна ділянка перебувала у користуванні члена СТ « В`юнище » ОСОБА_5 до 2009 року, тому були відсутні підстави для передання вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 без її належного вилучення в порядку, передбаченому ЗК України.

Поряд з цим, доводи апелянта про допущені районним судом процесуальні порушення в частині неналежного сповіщення про розгляд справи, суд апеляційної інстанції визнав такими, що знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до частин дев`ятої та десятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у матеріалах справи є поштові конверти, адресовані районним судом відповідачеві ОСОБА_3 , разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, повернуті відділенням поштового зв`язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання (а.с. 47-50).

Повідомлення районним судом відповідача ОСОБА_3 шляхом розміщення оголошення про розгляд справи судом в газеті «Київська правда» не може бути визнано належним, оскільки суперечить положенням ч.ч. 9, 10 ст. 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, розпорядженню Кабінету Міністрів України від 28 грудня 22011 року № 1343-р та затвердженому Переліку друкованих засобів масової інформації місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2012 році розміщуються оголошення про виклик до суду, за яким таким друкованим засобом масової інформації був визначений у Київській області - друкований орган масової інформації «Час Київщини».

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги частини п`ятої статті 74 чинної на той час редакції ЦПК України, порушив право відповідача ОСОБА_3 знати про час і місце судових засідань (частину другу статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи цим судом).

Посиланням на вищевказані порушення процесуального закону апелянт ОСОБА_1 , як спадкоємець відповідача ОСОБА_3 , обґрунтовувала подану апеляційну скаргу із клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що про ухвалення оскаржуваного рішення ні її батько - ОСОБА_3 за життя, ні вона - ОСОБА_1 як спадкоємець, не знали.

Зважаючи на викладене, ст. 263, п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскаржуване рішення районного суду не може бути визнано законним і обґрунтованим, підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, тому колегія суддів їх відхилила.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені апелянтом судові витрати пов`язані з розглядом справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

РішенняПереяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2012 року - скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження виконуючого обов`язки голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 04 жовтня 2006 року №582 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,10 га, розташованої на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Визнати недійсним Державний акт серії ЯД № 680965 на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва № НОМЕР_1 площею 0,10 га (кадастровий номер :02:013:0015), яка знаходиться в Садовому товаристві «В`юнище» на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 березня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова