КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7627/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Білич І.М.

суддів - Іванченка М.М., Коцюрби О.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Лозинської Ольги Леонідівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року ОСОБА_2 ,

у цивільній справі № 757/62713/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2018 року ТОВ Фірма «Т.М.М.» звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в розмірі 21 827,56 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ТОВ Фірма «Т.М.М.» з 14.07.2008 року надає житлово-комунальній та інші послуги у будинку АДРЕСА_1 , у тому числі, послуги з утримання підземної автостоянки за указаною адресою. ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 у відповідному паркінгу. Машиномісце, яке належить відповідачу, не є відокремленим, а знаходиться у підземному паркінгу на 247 машиномісць ,який має місця загального користування та на утримання якого (охорона, прибирання, водопостачання, електропостачання тощо) позивачем сплачуються кошти суб`єктам господарювання, які ці послуги надають. Однак, відповідач, фактично користуючись наданими послугами, не здійснює їх оплату, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 21827,56 грн., що складається з суми основного боргу - 16495 грн., інфляційних втрат - 2299,19 грн.; 3% річних - 704,84 грн. та пені в сумі 2328,53 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року позовні вимоги ТОВ Фірма «Т.М.М.» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фірми «Т.М.М.» заборгованість за фактичне користування послугою з утримання підземної автостоянки в сумі 21 827,56 грн. та судовий збір в сумі 1 762 грн., а усього 23 589,56 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначав, що між сторонами відсутні договірні відносини, щодо надання послуг з обслуговування підземної автостоянки, а тому у відповідача не виникло обов`язку з оплати послуг, належних доказів надання яких позивач не надав. Крім того, вважав, що суд безпідставно не застосував норми Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прийняв до розгляду позовну заяву, підписану неналежною особою, докази, завірені неналежним чином та неналежною особою, а висновки суду, викладені ним у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що ТОВ Фірма «Т.М.М.» надає житлово-комунальній та інші послуги у будинку АДРЕСА_1 , у тому числі, послуги з утримання підземної автостоянки за указаною адресою.

ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 у відповідному паркінгу. Машиномісце, яке належить відповідачу, не є відокремленим, а знаходиться у підземному паркінгу на 247 машиномісць ,який має місця загального користування та на утримання якого (охорона, прибирання, водопостачання, електропостачання тощо) позивачем сплачуються кошти суб`єктам господарювання, які ці послуги надають.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у повному обсязі виконуються власні обв`язки з надання послуг щодо утримання автостоянки, у той час як документів, які б свідчили про оплату відповідачем таких, послуг матеріали справи не містять.

Однак, повністю з таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, ст. 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з наступними змінами і доповненнями, що був діючим у спірний період, тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи, на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що підземний автопаркінг за адресою: АДРЕСА_1 обладнано відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В .2.З.- 15:2007». Для обслуговування паркінгу та утримання його в належному стані, позивачем укладені договори з постачальниками електроенергії, води, теплопостачання, здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона підземного паркінгу.

Витрати з утримання автопаркінгу розраховувалися, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць, що вбачається з наданих позивачем «Складових тарифу на утримання паркінгу» та «Деталізованого звіту, щодо складових тарифу на послуги з утримання паркінгу».

Так, тариф на утримання згаданого підземного автопаркінгу змінювався наступним чином:

Згідно зі Складових тарифу на послуги з утримання паркінгу, тариф на 1 паркомісце (з ПДВ) з 01.05.2015 року становить 465 грн. та включає:

- витрати з прибирання паркінгу у розмірі 18,59 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати води на миття паркінгу у розмірі 0,39 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати енергоресурсів на опалення паркінгу у розмірі 69,44 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати електроенергії на освітлення паркінгу у розмірі 46,62 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з технічного обслуговування систем теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання у розмірі 24,98 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення та інших систем паркінгу у розмірі 22,71 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з проведення поточного ремонту у розмірі 11,29 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з дератизації у розмірі 0,18 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з технічного обслуговування, повірки, ремонту та наладки приладів обліку теплової енергії у розмірі 0,17 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з амортизації та зносу основних засобів обладнання та систем паркінгу у розмірі 98,04 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з утримання служби охорони у розмірі 19,46 грн. в місяць без ПДВ.

Згідно зі Складових тарифу на послуги з утримання паркінгу, тариф на 1 паркомісце (з ПДВ) з 01.11.2016 року становить 475 грн. та включає:

- витрати з прибирання паркінгу у розмірі 18,59 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати води на миття паркінгу у розмірі 0,93 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати енергоресурсів на опалення паркінгу у розмірі 52,06 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати електроенергії на освітлення паркінгу у розмірі 68,62 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з технічного обслуговування систем теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання у розмірі 25,07грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення та інших систем паркінгу у розмірі 26,84 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з проведення поточного ремонту у розмірі 14,54 грн. в місяць без ПДВ; витрати з дератизації у розмірі 0,18 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з технічного обслуговування, повірки, ремонту та наладки приладів обліку теплової енергії у розмірі 0,33 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з амортизації та зносу основних засобів обладнання та систем паркінгу у розмірі 70,55 грн. в місяць без ПДВ;

- витрати з утримання служби охорони у розмірі 42,15 грн. в місяць без ПДВ.

Для обслуговування паркінгу, утримання його у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), позивач уклав відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, води, теплопостачання, також надається цілий ряд інших послуг по обслуговуванню вказаної підземної автостоянки, а саме: прибирання паркінгу, миття паркінгу, обслуговування систем протипожежної автоматики та домо-видалення та інших систем паркінгу. При цьому позивач несе витрати з технічного обслуговування, повірки, ремонту та наладки приладів обліку теплової енергії, витрати з утримання служби охорони, тощо.

Послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у паркінг надавались АК «Київенерго» згідно з договором № 520263 від 01.09.2008 року.

Охоронні послуги з 01.11.2014 року здійснює ТОВ «Гарантії розвитку охорони міст» за договором № 01/11/14 (додаток № 11), що підтверджується актами здачі-прийняття робіт.

Послуги з технічного обслуговування системи димовидалення надавало ТОВ «Спутнік-Крим» згідно з договором на технічне обслуговування № 25-о від 29.03.2010 року, що підтверджується актами приймання та здачі виконаних робіт.

Послуги з дератизації надавало ТОВ «Дезінфекція Плюс» згідно з договором № 242 від 01.07.2015 року, що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт.

Послуги з прибирання паркінгу з 13.09.2013 року здійснював ФОП ОСОБА_3 згідно з договором № 13/09-Кл, а з 08.02.2016 року дані послуги надавала ФОП ОСОБА_4 згідно з договором № 08/02-16, що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт.

Послуги з технічного обслуговування устаткування (ворота) надавало ТОВ «Лакум Грейт» згідно з договором на технічне обслуговування устаткування № 9 від 17.11.2014 року, що підтверджується актами приймання та здачі виконаних робіт.

Вивезення ТВП на даному об`єкті згідно з договором № 352 від 01.11.2006 року здійснювало ДП «Фірма Альтфатер Київ».

Спостереження за установками пожежної автоматики, згідно з договором № 589/08/С9 надавало ТОВ «Дозор Сервіс», що підтверджується актами здачі-прийняття робіт.

Послуги з технічного обслуговування ліфтового обладнання надавало ТОВ «Техно Ліфт» згідно з договором № 01-12/15 від 01.12.2015 року, що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт. Технічне обслуговування ліфтового обладнання є складовою частиною у витратах з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики та димового видалення та інших систем паркінгу.

Послуги щодо обслуговування підземного автопаркінгу, в якому знаходиться парко-місце відповідача, позивач надавав своєчасно та в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідач уникає підписання договору про надання послуг з утримання парко-місця, що підтверджується наявним у матеріалах справи листуванням між сторонами.

Також відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку , що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газового та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Із зазначених положень випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Доводи відповідача про те, що за відсутності укладеного з ним договору, він не зобов`язаний сплачувати на користь позивача будь-які кошти, колегія суддів не приймає з огляду на те, що позивач довів фактичне надання таких послуг.

При цьому, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Надані скаржником листи до позивача з приводу пропозицій та уточнень до положень типового договору не можуть свідчити про те, що відповідний договір не було укладено з вини надавача послуг, оскільки відповідач, не погоджуючись з переліком та вартістю наданих послуг, не враховує, що відповідні послуги не можуть бути відокремлені, а їх отримання відповідач не може бути позбавлений, у зв`язку з специфікою їх надання, так як освітлення паркінгу, охорона, утримання систем водопостачання його прибирання здійснюється для власників усіх парко-місць одночасно.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

У даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими ОСОБА_1 користувався наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату по тарифу на послуги з утримання паркінгу, які відповідачем не оплачувались.

Доводи про те, що відповідач протягом тривалого строку докладав зусиль для узгодження питання укладення договору з позивачем, намагався з`ясувати за що саме і скільки він має платити, але позивач вимагав укласти договір тільки на запропонованих ним умовах та змусити позивача оплачувати послуги, які йому не надавались та вартість яких позивач обґрунтувати не міг, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Позивач довів, що тариф, який нараховується є обґрунтованим і розумним. Відповідач же, будучи власником майна, отримуючи послуги не довів, що тариф є завищеним, та відповідно ухиляючись від свого обов`язку укласти договір та оплачувати такі послуги тим самим, тягар утримання свого майна покладає на інших співвласників, які добросовісно несуть витрати на утримання авто-паркінгу, що не відповідає правилам звичайного добросусідства.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що надані позивачем докази та позовна заява підписані не уповноваженою особою є безпідставними та не відповідають дійсності, оскільки відповідні документи засвідчені представником позивача Марченко О.Ю. , яка наділена достатнім обсягом повноважень.

За таких обставин, та керуючись ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд доходить до висновку, що рішення суду в частині наявності обов`язку у відповідача сплачувати позивачу вартість наданих послуг відповідає обставинам справи та вимогам Закону.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо доцільності стягнення з відповідача виплат, передбачених ст. 625 ЦК України та пені, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, враховуючи відсутність між сторонами укладеного договору, яким врегульовано питання строку внесення місячних платежів за користування житлово-комунальними послугами, не вбачається за можливе встановити факт прострочення ОСОБА_1 оплати таких послуг, а тому положення ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають.

Як і не підлягають застосуванню положення ст.ст. 549-551 ЦК України щодо нарахування пені, оскільки як договором, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не було врегульовано обов`язок споживача послуг зі сплати пені та її розмір.

Відтак, з урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в порядку ст. 376 ЦПК України шляхом зменшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , до 16495 грн. (за вирахуванням пені та виплат, передбачених ст. 625 ЦК України).

Керуючись ст.ст. 7, 369, 374,376, 381, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Лозинської Ольги Леонідівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року змінити, зменшивши суму заборгованості за фактичне користування послугою з утримання підземної автостоянки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.», з 21 827,56 грн. до 16 495 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Судді: