Постанова

Іменем України

11 березня 2020 року

м. Київ

справа № 752/15007/16-ц

провадження № 61-2110св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року у складі судді Березовенко Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо»), про визнання за нею права власності на грошові кошти у розмірі

705 378,00 доларів США, які знаходяться на картковому рахунку ПАТ «Банк Камбіо», що належать ОСОБА_2 , та стягнення на її користь судового збору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 травня 2012 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 4 000 000,00 доларів США, за яким останній зобов`язався повернути їй суму грошових коштів, одержаних у позику, до 31 травня 2016 року.

22 серпня 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір застави валютних цінностей, відповідно до якого для забезпечення виконання зобов`язань з повернення грошових коштів відповідачем передано їй у заставу 705 378,00 доларів США. Пунктом 4.2 договору застави визначено, що валютні цінності належать на праві власності відповідачу та знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий у ПАТ «Банк Камбіо».

Відповідно до додаткового договору від 22 жовтня 2014 року до договору застави валютних цінностей від 22 серпня 2013 року сторонами було змінено пункт 4.2 договору: зазначено, що валютні цінності знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Банк Камбіо».

У визначений договором строк ОСОБА_3 не було повернуто їй суму позики, у зв`язку з чим просила задовольнити свої вимоги за рахунок майна (грошових коштів, що знаходяться у третьої особи ПАТ «Банк Камбіо»), переданого їй в заставу ОСОБА_2 в рахунок забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Звернуто стягнення на грошові кошти в розмірі 705 378,00 доларів США, що є предметом застави за договором застави валютних цінностей

від 22 серпня 2013 року, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та належать ОСОБА_2 і знаходяться на рахунку

№ НОМЕР_2 , відкритому в ПАТ «Банк Камбіо» на ім`я

ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на предмет застави.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Камбіо» задоволено.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2018 року про відкриття апеляційного провадження та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Верховний Суд виходив з того, що апеляційне провадження у справі відкрито з порушенням норм процесуального права, оскільки апеляційний суд не з`ясував: дату складення повного тексту цього судового рішення, від якої починає свій перебіг річний строк, зазначений в частині другій статті 358 ЦПК України; чи пропущений цей строк; чи мали місце обставини, зазначені в пунктах 1 і 2 наведеної норми права.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Банк Камбіо» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва

від 28 лютого 2017 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України, апеляційний суд виходив з того, що

ПАТ «Банк Камбіо» було належним чином повідомлено про розгляд даної справи 28 лютого 2017 року судом першої інстанції, однак подало апеляційну скаргу 10 травня 2018 року, тобто після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

Узагальнені доводи касаційної скарги

24 січня 2020 року ПАТ «Банк Камбіо» звернулося через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року та прийняти нове рішення про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України, не врахував, що даною нормою сплив одного року має вираховуватися з дня складання повного тексту судового рішення, а не з дати ухвалення судового рішення. ПАТ «Банк Камбіо» звернулося до суду з апеляційною скаргою 10 травня 2018 року, повний текст оскаржуваного рішення суду першої інстанції складено 29 березня

2018 року, а тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 752/15007/16-ц з Голосіївського районного суду міста Києва.

У лютому 2020 року матеріали цивільної справи № 752/15007/16-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

Суд установив, що 10 травня 2018 року засобами поштового зв`язку

ПАТ «Банк Камбіо» подало апеляційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року.

Представник ПАТ «Банк Камбіо» був належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи судом першої інстанції, що призначений

на 28 лютого 2017 року.

У рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого

2017 року дата складання повного тексту відсутня.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 03 квітня

2018 року.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «Банк Камбіо» на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого

2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України (в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Підстави відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що датою складання повного тексту рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року є дата оприлюднення даного рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 03 квітня 2018 року; представник ПАТ «Банк Камбіо» був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд 28 лютого 2017 року даної цивільної справи, проте своєчасно не скористався правом на оскарження рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 10 травня

2018 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Відповідно до вимог частини другої статті 358 ЦПК України відсутні передбачені законом підстави для задоволення клопотання заявника про поновлення строку на подання апеляційної скарги поза межами передбаченого законом строку в один рік з дня складання повного тексту рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження.

Проте з таким висновком погодитись неможна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із протоколом судового засідання від 28 лютого 2017 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року було постановлено за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4

28 лютого 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. При цьому у тексті цього рішення не зазначено, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним текстом рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 209 ЦПК України 2004 року у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення може бути відкладено на строк не більше як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частини суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст рішення Голосіївського районного суду міста Києва

від 28 лютого 2017 року було направлено судом до реєстру 29 березня

2018 року, зареєстровано 30 березня 2018 року, оприлюднено 03 квітня

2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що копію повного тексту рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року було направлено учасникам справи 29 березня 2018 року (а. с. 54).

Отже, апеляційний суд, встановивши, що датою складання повного тексту рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року є 03 квітня 2018 року, а датою подання апеляційної скарги ПАТ «Банк Камбіо» є 10 травня 2018 року, дійшов помилкового висновку про подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення та відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Частиною третьою статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне провадження може бути поновлено у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

При цьому норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України та закріплених у статті 17 цього Кодексу.

Таким чином відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд неправильно застосував положення частини другої статті 358 ЦПК України.

Посилання суду апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі

№ 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18), є безпідставним, оскільки фактичні обставини справ № 752/15007/16-ц та № 361/161/13-ц є різними.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. Судові процедури повинні бути справедливими, ніхто безпідставно не може бути позбавлений права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

У частинах третій, четвертій статті 406 ЦПК України зазначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала апеляційного суду - скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

У такому випадку розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року скасувати, справу передати до Київського апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило