233 № 233/2653/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участю секретаря Аллік Ю.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Мішин Михайло Вікторович, до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2020 року адвокат Мішин М.В., який діяв від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_3 , звернувся до суду із позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свої вимоги обґрунтував наступними обставинами. Так, дівочим прізвищем позивачки ОСОБА_3 , є ОСОБА_4 . 08 грудня 1977 року Позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 , та змінила своє прізвище на ОСОБА_6 . Проте, приблизно з 2000 року вказаний шлюб носив лише формальний характер. В 2002 році Позивачка познайомилась з ОСОБА_7 , та почала підтримувати з ним близькі стосунки. 03 березня 2006 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було розірвано. При цьому, позивач залишила собі прізвище ОСОБА_6 . 26 квітня 2006 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_7 , та змінила своє прізвище на ОСОБА_9 . Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 21 жовтня 2010 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_7 було розірвано. При цьому, позивачка залишила собі прізвище ОСОБА_9 . Незважаючи на це, позивачка продовжила підтримувати повноцінні сімейні стосунки з ОСОБА_7 по день його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. У грудні 2019 року на адресу позивачки, від приватного нотаріусу Костянтинівського міського нотаріального округу Разумової Т.П. надійшов лист № 515/02-14 від 06 грудня 2019 року, яким було повідомлено, що померлий ОСОБА_7 залишив на ім`я позивачки заповіт, посвідчений 17 листопада 2003 року державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори Панасенко О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1492. Із тексту вказаного заповіту вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народився в с. Маркове Костянтинівського району Донецької області, що мешкає в АДРЕСА_1 , на випадок своє смерті робить таке розпорядження: все його майно, яке на день його смерті виявиться йому належним, в чому б воно не полягало, та де б не знаходилось, він заповідає ОСОБА_8 . Тобто, з тексту вказаного заповіту вбачається, що при його складанні була зроблена помилка в прізвищі позивачки: замість « ОСОБА_6 » зазначена « ОСОБА_6 ». Після отримання вищевказаного листа приватного нотаріусу Костянтинівського міського нотаріального округу Разумової Т.П., ОСОБА_3 звернулась до останньої із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 за заповітом. Проте, через вказані розбіжності в прізвищах у заповіті, не підтверджується його належність позивачці, що є перепоною для отримання свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 за заповітом. В зв`язку з цим, для підтвердження факту належності зазначеного правовстановлюючого документу Позивачці, було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. ОСОБА_9 звернулась із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа до Костянтинівського міськрайонного суду із аналогічною заявою в порядку окремого провадження. Але, у зв`язку з тим що залучений у якості заінтересованої особи ОСОБА_2 заперечував факт складання заповіту ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_10 , а відповідно вбачається спір про право, 30 квітня 2020 року було винесено ухвалу по справі № 233/642/20, про залишення вказаної заяви без розгляду. Оскільки дана ситуація позбавляє позивачку можливості скористатись своїм правом на отримання свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 за заповітом, вважає що єдиним правовим способом поновлення порушено права є, згідно п.5 ч.2 ст.293, п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, визнання судом факту належності позивачці вищевказаного заповіту.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Мішин М.В. підтримали позов, просили його задовольнити.

Крім того, позивачка ОСОБА_3 додатково пояснила, що із своїм померлим чоловіком ОСОБА_7 розірвала шлюб у 2010 році лише формально, виключно для можливості отримати субсидію з оплати комунальних послуг. Вони продовжували спільно мешкати у с. Маркове, Костянтинівського район. Чоловік не зловживав спиртними напоями, оскільки працював водієм, спочатку у селі возив керівника сільгосппідприємства, а потім влаштувався водієм швидкої медичної допомоги у місті Костянтинівка. З огляду на те, що водії швидкої допомоги мають тривалі робочі зміни і після закінчення роботи до села добиратися нічим, вони з чоловіком, вже після розлучення, придбали однокімнатну квартиру у АДРЕСА_2 ). Але ОСОБА_7 постійно після роботи приїжджав до села, тому що за їх домашньою худобою доглядав саме він. Про наявність спірного заповіту вона не знала, копії його у неї не було. А коли чоловік помер, відповідач та його родичі взагалі не пустили її до квартири у місті.

Відповідач ОСОБА_2 , який є племінником померлого ОСОБА_7 , у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав відзив у якому обґрунтовував свої заперечення наступними доводами. Так, вважає, що заповіт було складено зовсім на іншу особу ОСОБА_8 та він не містить інших ідентифікуючих особу даних. Про наявність будь-яких стосунків між його померлим дядьком ОСОБА_7 та позивачкою на час складення спірного заповіту у його родині нічого відомо не було, тому вважає, що позивачка скористалась помилково виниклою ситуацією. Крім того, посилаючись на частину 2 п. 18 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Вважає, що заповіт є документом, що належить тільки особі, яка є його ініціатором, тому неможливо встановити факт належності заповіту іншій особі. Позивачка просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, але правовстановлюючий документ це документ, який посвідчує правовий зв`язок майна з особою його власника. А заповіт не є таким документом, який посвідчує правовий зв`язок майна з особою (а.с.36-37). Також відповідач пояснив, що у с. Маркове їздив із батьком у дитинстві до дідуся й бабусі

З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що дівочим прізвищем позивачки ОСОБА_3 , є « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.06.1958 року, виданим Республіканською сільрадою, Володарського район Сталінської області (а.с.8).

08 грудня 1977 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 , та змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 » згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 08.12.1977 року, виданого Костянтинівським міськвідділом ЗАГС, Донецької області (а.с.9).

03 березня 2006 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 03.03.2006 року, виданим відділом РАЦС по Костянтинівському району Костянтинівського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області. Згідно вказаного свідоцтва позивачка залишила собі прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.10).

26 квітня 2006 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_7 , та змінила своє прізвище на « ОСОБА_9 », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 21.12.2007 р. відділом РАЦС по м. Костянтинівці, Донецької області (а.с.11).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 21 жовтня 2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було розірвано, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5 від 30.01.2020 року. При цьому, позивачка залишила собі прізвище ОСОБА_9 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер у м. Костянтинівка, Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 23.09.2019 року, актовий запис №1219 (а.с.58).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 №62/2019 була відкрита приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Донецької області Разумовою Т.П. 10 жовтня 2019 року за заявою відповідача ОСОБА_2 племінника померлого (а.с.38-39).

У грудні 2019 року на адресу проживання позивачки ОСОБА_3 АДРЕСА_3 , від приватного нотаріусу Костянтинівського міського нотаріального округу Разумової Т.П. надійшов лист № 515/02-14 від 06 грудня 2019 року, на ім`я « ОСОБА_8 » яким було повідомлено, що померлий ОСОБА_7 залишив заповіт на її ім`я, посвідчений 17 листопада 2003 року державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори Панасенко О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1492 (а.с.13-14).

Із тексту спірного заповіту вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народився в с. Маркове Костянтинівського району Донецької області, що мешкає в АДРЕСА_1 , на випадок своє смерті робить таке розпорядження: все його майно, яке на день його смерті виявиться йому належним, в чому б воно не полягало, та де б не знаходилось, він заповідає « ОСОБА_8 » (а.с.15).

Після отримання листа приватного нотаріусу Костянтинівського міського нотаріального округу Разумової Т.П., позивачка ОСОБА_3 звернулась до державного нотаріусу Другої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 за заповітом (а.с.68-69). Проте, через вказані розбіжності в прізвищах у заповіті, не підтверджується його належність позивачці, що є перепоною для отримання свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 за заповітом.

Для підтвердження факту належності зазначеного правовстановлюючого документу ОСОБА_3 звернулась із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа до Костянтинівського міськрайонного суду із аналогічною заявою в порядку окремого провадження. Але, у зв`язку з тим що залучений у якості відповідача ОСОБА_2 заперечував факт складання заповіту ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_10 , а відповідно вбачається спір про право, 30 квітня 2020 року було винесено ухвалу по справі №233/642/20, про залишення вказаної заяви без розгляду на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України (а.с.18).

Свідок ОСОБА_11 , яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу неправдивих показань у судовому засіданні пояснила, що добре знає позивачку ОСОБА_9 , її першого чоловіка ОСОБА_5 , та померлого другого чоловіка ОСОБА_7 . Вони усі жителі села Маркове Костянтинівського району. З позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вони навчались у одній школі в одному класі і підтримували близькі стосунки потім. Почуття між ОСОБА_9 існували ще у школі і для неї було дивно, що ОСОБА_3 вийшла спочатку заміж за ОСОБА_6 . У зв`язку із складним та незвичним прізвищем « ОСОБА_6 », вона, а також інші спільні знайомі жителі села скорочували це прізвище позивачки до « ОСОБА_6 ». ОСОБА_9 і тепер записана у її мобільному телефоні як « ОСОБА_6 ». Вона працює у селі поштаркою і тому, коли прийшов лист від нотаріуса із точною адресою позивачки ОСОБА_9 , але на ім`я « ОСОБА_8 », у неї не виникло ніяких сумнівів щодо отримувача цього листа і вона вручила його позивачці. Інших жителів села з таким або східним прізвищем немає. Їй достеменно відомо, що шлюб із ОСОБА_6 у ОСОБА_9 не склався і остання поновила стосунки із ОСОБА_7 . Пізніше вони зареєстрували спільний шлюб. Декілька років тому, на спільному святкуванні, ОСОБА_12 особисто розповів їй, що приготував для дружини сюрприз раніше склав заповіт на її ім`я, але розповість про це у подальшому. Як людина ОСОБА_7 був хорошим, спиртними напоями не зловживав, оскільки усе життя працював водієм.

Свідок ОСОБА_13 , яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу неправдивих показань у судовому засіданні повністю підтвердила вищенаведені показання свідка ОСОБА_14 . Крім того пояснила, що вона також обізнана про наявність заповіту на ім`я позивачки про що її повідомляв померлий ОСОБА_12 .

Згідно листа, наданого на запит суду завідуючою Другою Костянтинівською державною нотаріальною конторою Панасенко О.М. від 14.08.2020 року №526/01-09, 17 листопада 2003 року за реєстровим № 1492 безпосередньо нею, ОСОБА_15 державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно ст.56 Закону України «Про нотаріат» №3425-ХІІ від 02.09.1993 р. із змінами та згідно Інструкції про вчинення нотаріальних дій, що діяла на час посвідчення заповіту. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагалося доказів, що підтверджують його право на майно та документи фізичної особи на ім`я якої був посвідчений заповіт (а.с.49).

Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо необізнаності особисто його та членів його родини про наявність будь-яких стосунків між ОСОБА_7 та позивачкою на час складання спірного заповіту. При цьому суд враховує те, що сім`я відповідача проживала у м.Костянтинівка, а позивачка та ОСОБА_7 у с. Маркове, до якого відповідач з батьками їздив лише інколи на вихідні, а також вік відповідача ОСОБА_2 , якому у листопада 2003 року виповнилось лише 14 років.

Суд не враховує також доводи відповідача ОСОБА_2 , наведені у відзиві на позов, оскільки останні містять особисте та хибне трактування норм права щодо понять заповіту, правовстановлюючих документів та їх належності (а.с.36-37).

Так, визначення поняття заповіту міститься у ст.1233 Цивільного кодексу України заповітом, є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи,- залишає заяву без розгляду. Проте залишення такої заяви без розгляду не позбавляє особу звернутись до суду із відповідним позовом.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», на положення якого посилається відповідач ОСОБА_2 , містить чітке визначення документів, факт належності яких певній особі може встановити суд.

Так, відповідно абз.2 п.12 вказаної Постанови, «на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі

у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж».

Тому позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки у суду відсутні сумніви щодо направлення волевиявлення померлого ОСОБА_7 . При цьому суд враховує у тому числі повний збіг ім`я та по батькові призначеного заповідачем спадкоємця « ОСОБА_16 », та практично повний збіг рідкісного прізвища « ОСОБА_6 » - « ОСОБА_6 ».

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 258, 264-265, 315 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Мішин Михайло Вікторович, до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилась у с. Республіка, Володарського району Донецької області (РНОКПП НОМЕР_6 , домашня адреса: АДРЕСА_4 ) правовстановлюючого документу заповіту, складеного від імені ОСОБА_7 на ім`я « ОСОБА_8 », посвідченого 17 листопада 2003 року державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори Панасенко О.М., зареєстрованого в реєстрі за №1492.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 04 грудня 2020 року, складання повного рішення суду відкласти на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 11 грудня 2020 року.

Суддя