Провадження №2/756/2287/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарі - Гордієнко А.А.,

за участі: представника відповідачів - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про втрату права користування та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду визначено за правилами територіальної підсудності та направлено до Оболонського районного суду м. Києва матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5. про втрату права користування та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позивач зазначала, що вона є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Також позивач зазначає, що у даній квартирі окрім неї зареєстровані відповідачі, які більше двох років там не проживають, оскільки перебувають за межами України.

На даний час реєстрація відповідачів у зазначеній квартирі створює позивачу перешкоди у розпорядженні квартирою. У зв`язку із чим вона звернулася до суду.

Позивач у судове засідання не з`явилася, однак від її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, а також зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідачів підтвердив, що його довірителі не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 більше двох років, окрім того вказував, що останні проживають у Державі Ізраїль. Також, в матеріалах справи містяться клопотання відповідачів, які вказують про те, що на теперішній час проживають за мажами України, просять постановити рішення без їх участі.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.5).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним».

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності.

Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою є достатньою правовою підставою для зняття їх з реєстрації проживання за цією адресою.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позов потрібно задовольнити частково, а саме визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ,

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Позивач не наполягала на стягненні судових витрат з відповідачів.

На підставі викладеного, та керуючись: Конституцією України, ст. 109, 116, 150 ЖК України, ст. 316, 321, 383, 386, 405, 391 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263- 265, 273, 354 ЦПК України суд, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про втрату права користування та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про РНОКПП відсутні) такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя А.В. Шевчук