Провадження № 6/761/1167/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мальцев Д.О.,

при секретарі Чугаєвій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника з вилученням паспортного документа,-

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Крайчинський Сергій Станіславович (далі по тексту - приватний виконавець) звернувся до суду із поданням, відповідного до якого просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов`язань, покладених Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 14.06.2013 по справі № 0308/20421/12.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця перебувають матеріали виконавчого провадження № 60669756 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2013 по справі № 0308/20421/12 про солідарне стягнення з Приватного підприємства «Пелікан Люск», ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста») кредитної заборгованості у розмірі 10 661 155, 28 грн. згідно договору № 0026/11/11-Kf від 18.05.2011 та судових витрат.

Так рішення суду набрало законної сили 29.05.2013 та підлягає обов`язковому виконанню. Так, приватним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій, однак боржник рішення суду не виконує, жодних дій направлених на його виконання не вчиняє, що на думку виконавця має трактуватись як ухилення боржника від виконання рішення суду. При цьому боржник також неодноразово перетинав державний кордон. Виконавець вважає, що вищезазначені дії свідчать про свідоме невиконання боржником своїх зобов`язань та вжиття заходів, що спрямовані на ускладнення та затягування процесу проведення ряду виконавчих дій в межах виконавчого провадження.

З врахуванням наведеного, приватний виконавець звернувся до суду із вказаним поданням.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебувають матеріали виконавчого провадження № 60669756 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2013 по справі № 0308/20421/12 про солідарне стягнення з Приватного підприємства «Пелікан Люск», ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста») кредитної заборгованості у розмірі 10 661 155, 28 грн. згідно договору № 0026/11/11-Kf від 18.05.2011 та судових витрат.

Виконавчий лист виданий за рішенням суду по справі № 0308/20421/12.

Рішення суду набрало законної сили 29.05.2013, строк пред`явлення до виконання - до 30.05.2014.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2019 первісного стягувача ПАТ «Банк Форум» було замінено на нового - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

20.11.2019 за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження ВП № 60669756.

В матеріалах справи також міститься копія супровідного листа від 20.11.2019 про направлення вказаної постанови боржнику та новому стягувачу. Доказів отримання боржником зазначеної постанови виконавцем до матеріалів подання не надано.

20.11.2019 виконавцем винесено також постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної суми винагороди, постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника.

В матеріалах справи також містяться копії супровідних листів від 20.11.2019 про направлення вказаних постанов боржнику та новому стягувачу.

Також в матеріалах справи міститься копія вимоги виконавця, адресована банківським установам України щодо надання інформації про відкриті боржником банківські рахунки.

Крім того, виконавцем було зроблено ряд запитів до Пенсійного фонду, Державної фіскальної служби з приводу місця роботи боржника, отримання боржником пенсії та відкритих рахунків ФОП.

Зокрема, з відповіді Пенсійного фонду вбачається, що боржник був працевлаштований в звітному році (2019 рік).

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що боржник не має у власності суден, транспортних засобів чи сільськогосподарської техніки.

26.12.2019 виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

З відповіді Приватного підприємства «Санвуд» вбачається, що боржник з 23.12.2019 звільнена із займаної посади комерційного директора на Підприємстві.

Також в матеріалах справи міститься Вимога приватного виконавця без дати та вихідного номеру, адресовану боржнику.

У відповідь на вказану Вимогу боржником було направлено виконавцю лист з поясненнями щодо неможливості виконання судового рішення.

В матеріалах справи також містяться відомості про перетин державного кордону України боржником, за період з 16.05.2018 по 11.03.2020.

Судом також було досліджено копію Договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2011, за яким боржником було відчужено належне їй нерухоме майно на користь третьої особи.

Так, приватний виконавець вказує, що та обставина, що боржник не виконує рішення суду, не погашає заборгованість - свідчить про умисне ухилення від його виконання.

При цьому, необхідність тимчасового обмеження у праві виїзду виконавець обґрунтовує тим, що боржник в 2019 році здійснював перетин державного кордону, а відтак виконавець вправі звернутись з відповідним поданням до суду.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов`язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Так, під ухиленням від виконання зобов`язання слід розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Згідно положень ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Крім того, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії" ("Ignatov v. Bulgaria", 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст. 2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі "Хлюстов проти Росії" ("Khlyustov v. Russia" від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано "автоматично", тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини щодо того, що обмеження права на свободу пересування має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), суд дійшов висновку, що на даний час обмеження боржника у праві виїзду за межі України створює несправедливий дисбаланс між його правами, зокрема, правом на виїзд за межі України, та публічним інтересом, оскільки приватним виконавцем не доведено, що таке обмеження дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що боржник мав можливість виконати рішення суду, проте умисно ухилився від його виконання, зокрема, не надано доказів того, що боржник вчиняє будь-які дії, що перешкоджають приватному виконавцю проведення ряду виконавчих дій.

Враховуючи все вищенаведене, в судовому засіданні не підтвердився той факт, що боржник має можливість виконати рішення суду, проте свідомо ухиляється від його виконання.

Доказів протилежного виконавцем не надано.

При цьому, самого лише посилання виконавця на ту обставину, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, не достатньо для застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України.

Також відсутні також докази, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання.

Отже, з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини щодо того, що обмеження права на свободу пересування має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), суд дійшов висновку, що на даний час обмеження боржника у праві виїзду за межі України не відповідає вказаним критеріям, зокрема, не знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, відсутні докази про те, що таке обмеження сприятиме виконанню рішення суду, а тому подання приватного виконавця є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 37, 352-355, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника з вилученням паспортного документа, - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: