КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 березня 2020 року місто Київ

Справа № 360/2857/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Суханової Є.М.,

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Бородянського районного суду Київської області, у складі судді Унятицького Д.Є., від 11 жовтня 2019 року (повне рішення складено 21 жовтня 2019 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Форінт», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна, про визнання договору іпотеки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з наведеним позовом. Просив визнати припиненим договір іпотеки від 05 червня 2016 року № 014/95-04/06/080М нерухомого майна: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 231,3 кв.м., яке включає житловий будинок літ. А, сарай літ. Б, сарай літ. В, убиральня літ. Д, погріб літ. Ж, колодязь № 1, огорожа № 7, вигрібна яма № 8, укладений між відкритим акціонерним товариством ( далі також ВАТ) «Райффайзен банк Аваль» в якості іпотеко держателя та ним, в якості іпотекодавця, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за реєстровим номером 4179.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ним укладено Генеральну кредитну угоду № 010/83/3398 відповідно до якої позичальнику, на підставі додатково укладених кредитних договорів можуть надаватись кредити по лінії ЄБРР у доларах США на умовах, визначених даною угодою та відповідною кредитною угодою.

05 червня 2008 року, на підставі цієї угоди між ним та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/95-04/05/721М, відповідно до якого кредитор надає позичальнику споживчий кредит за рахунок коштів Європейського Банку Реконструкції та Розвитку в сумі 220 тис. доларів США з погашенням відповідно до графіка.

Крім цього, між тими ж сторонами укладені кредитні договори № 010/83/3400 від 08 травня 2007 року, № 012/83/3401 від 08 травня 2007 року, № 010/95-04/05/730М від 13 червня 2008 року та № 010/95-04/05/797М від 22 жовтня 2009 року.

Пояснив, що для забезпечення виконання зобов`язань за договором № 014/95-04/05/721М між банком та нимукладений договір іпотеки № 014/95-04/06/080М, відповідно до якого банку передано в іпотеку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, 22 жовтня 2009 року для забезпечення виконання зобов`язань за всіма вищевказаними кредитними договорами між ним та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та укладений договір іпотеки № 12/95-04/06/187М, відповідно до якого банку в іпотеку передано магазин розташований за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 9.2 Генеральної кредитної угоди, сторони домовились припинити основне зобов`язання у разі неналежного виконання позивачем зобов`язань, шляхом направлення на його адресу вимоги про дострокове погашення кредиту.

У зв`язку з неналежним виконанням кредитного зобов`язання банк пред`явив позивачеві вимогу щодо дострокового повернення заборгованості по кредиту, сплаті відсотків та пені в сумі 545 391,89 доларів США, що станом на 03 червня 2010 року за курсом НБУ складало 4 322 557,96 грн. + 920 215,99 грн.

Таким чином, вважав, що Генеральну кредитну угоду № 010/83/3398 та кредитний договір № 014/95-04/05/721М припинено в порядку визначеному п.9.2 Генеральної кредитної угоди. Оскільки строк виконання зобов`язання умовами договору іпотеки не визначено, а сам договір носить похідний характер від кредитних договорів, то внаслідок дій банку строк іпотеки було встановлено до 11 липня 2010 року.

Тому, стверджував, що відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» спірний договір іпотеки є припиненим.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки припиненим відмовлено.

ОСОБА_1 з судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважав, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Свій відзив на апеляційну скаргу подало ТОВ «ФК Форінт» та просило рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову районний суд виходив з відсутності підстави вважати, що іпотека припинена.

Колегія суддів з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи, погоджується.

Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджується таке.

08 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль», та суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладено Генеральну кредитну угоду № 010/83/3398.

Відповідно до п. 1.1.-1.2. вказаної Генеральної кредитної угоди, кредитор, на підставі цієї угоди, зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти під відсоткову ставку не менше 13 % річних в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди і які є її невід`ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника на кожний день протягом дії цієї угоди за наданими в її рамках кредитами не повинен перевищувати 100 тис. доларів США.

Згідно з п. 2.2. вказаної Генеральної кредитної угоди, сторони встановлюють, що в рамках даної угоди на підставі додатково укладених кредитних договорів позичальнику можуть надаватися кредити по лінії ЄБРР у доларах США на умовах, визначених даною угодою та відповідною кредитною угодою. (т.1 а.с. 7-10).

Відповідно до п. 9.1.-9.2 вказаної угоди, генеральна кредитна угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє протягом 120 місяців з моменту надання кредитну по першому з кредитних договорів, укладених в рамках цієї угоди, за умови, однак, повного виконання позичальником зобов`язань за всіма такими угодами. Дана угода також втрачає чинність на підставі письмового повідомлення кредитора у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань, передбачених даною угодою або кредитними угодами, укладеними в її рамках.

На виконання Генеральної кредитної угоди 08 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ФОП ОСОБА_1 укладені кредитні договори № 010/83/3400 на суму 40 тис доларів США та № 012/83/3401 на суму 60 тис доларів США (т.1 а.с.15-25, 26-36).

13 червня 2008 року між «Райффайзен банк Аваль» та ФОП ОСОБА_1 укладено окремий від Генеральної кредитної угоди кредитний договір № 010/95-04/05/730М за умовами якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в сумі 282 500 доларів США, з яких кредит в сумі 270 тис. доларів США призначений на розвиток бізнесу та 12 500 доларів США для сплати страхових платежів, із строком повернення до 12 червня 2018 року (т.1 а.с.37-44)

Відповідно до п. 9.1. вказаних кредитних договорів, договір набуває чинності з дати його укладання та діє до часу повного погашення позичальником заборгованості за кредитним договором (позичкової заборгованості, процентів за користування кредитом, штрафів та пені).

05 червня 2008 року між банком та громадянином ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/95-04/05/721М (з наступними змінами та доповненнями у формі додаткових угод)

Відповідно до п.1.1. цього договору, кредитор на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику споживчий кредит за рахунок коштів Європейського Банку Реконструкції та Розвитку в сумі 228 371,41 доларів США із сплатою 14,75% річних та разової комісії за ведення позичкового рахунку в розмірі 0,99% від суми кредиту у день перерахунку кредиту на рахунок кредитора № НОМЕР_1 . Комісія сплачується у національній валюті по офіційному курсу НБУ на дату підписання кредитного договору (для валютних кредитів) строком на 84 місяці та з погашенням відповідно до графіку погашення. (т.1 а.с.11-14, 45-56).

З метою належного виконання кредитного договору №014/95-04/05/721М від 05 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та громадянином України ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 014/95-04/06/080М від 05 червня 2008 року, за яким банку в іпотеку передано домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями договору іпотеки, інформаційної довідки на вказане домоволодіння (т.1 а.с.57-61, 76-81)

Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки, іпотеко держатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання боргового зобов`язання, який зазначено у Генеральній кредитній угоді, у наступних випадках: якщо на момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме при повному або частковому не повернені у встановленим кредитним договором строк суми кредиту, або при несплаті або при частковій несплаті у встановлені кредитним договором сум процентів, комісійної винагороди сум неустойки.

Згідно з п. 7.2. договору іпотеки, право іпотеки, та відповідно і цей договір, припиняє чинність у разі: припинення боргового зобов`язання, забезпеченого іпотекою; знищення (втрати предмета іпотеки, якщо іпотекодавець не замінив або відновив предмет іпотеки, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотеко держателем на підставі, передбачених чинним законодавством України та цим договором права власності на предмет іпотеки, розірвання цього договору за угодою сторін, яка посвідчується нотаріально, в інших випадках передбачених чинним законодавством.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 014/95-04/05/721М від 05 червня 2008 року рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23 листопада 2010 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стягнуто солідарно на користь АТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість по кредитному договору в розмірі 1 951 489,02 грн. (т.1 а.с.163).

На час розгляду справи заборгованість не погашена.

11 квітня 2018 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» (цедент) та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» (цесіонарій) укладений договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, відповідно до якого вказане товариство приймає та набуває всіх належних цеденту прав за іпотечними договорами, в тому числі і за договором ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 234-246).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку».

Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15.

Аналогічний висновок про виключність підстав для припинення іпотеки, передбачених у статті 17 Закону України «Про іпотеку», зробила і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 14-124цс19.

Розглядаючи спір, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Наведені у апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлення на їх підставі обставин, зокрема в тому контексті, який на думку позивача, свідчить про припинення іпотеки, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання та зводяться до незгоди ОСОБА_1 з висновками районного суду стосовно установлених обставин справи, а також містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) про те, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29, 30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

В судовому рішенні у достатній мірі викладені мотиви, на яких воно базується, зауваження сторін «заслухані», тобто належним чином вивчені судом усі їх доводи та суд навів обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Інші доводи апеляційної скарги зводиться до помилкового тлумачення норм права, тому висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Тому, рішення районного суду, на думку колегії суддів, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 268, 375, 367, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. У випадках визначених ст. 389 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

Є.М. Суханова