Дата документу 16.03.2020 Справа № 328/2441/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1170/20 Головуючий у 1-й інстанції: Курдюков В.М.
Є.У.№ 328/2441/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину. Зазначала, що з березня 2005 до липня 2011 сторони перебували у шлюбі, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю і на утримання якого судовим рішенням від 21.07.2016 з відповідача стягнуті аліменти по 700 грн. щомісячно, а з 23.07.2018 розмір аліментів за рішенням суду від 04.10.2018 збільшено до 1 300,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З моменту фактичного розлучення відповідач не цікавиться життям свого сина та не приймає участі у його вихованні і утриманні. Посилаючись на те, що у зв`язку із хронічними захворюваннями сина вона несе додаткові витрати на його медичне обстеження і лікування, просила суд на підставі ст. 185 СК України стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати у розмірі 13 872,29 грн. та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 09 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на неповнолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5200 грн. одноразово.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі за надання правничої допомоги у розмірі 374,84 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що витрати на придбання одягу та взуття для дитини, поглиблене вивчення англійської та української мови не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України. Хронічні захворювання дитини враховувалися судом як при визначенні розміру аліментів, так і при вирішенні питання про їх збільшення. Зібраними у справі доказами підтверджені витрати позивачки на придбання двох лінз на загальну суму 10 400 грн., Ѕ частку яких має відшкодувати відповідач. Інші витрати на придбання ліків, консультації лікарів тощо не підтверджені належними і допустимими доказами і не підлягають компенсації за рахунок відповідача.

В апеляційній скарзі про зміну судового рішення і збільшення суми стягнення до 8 440, 32 грн. ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність її вимог. Вважає, що у справі достатньо доказів на підтвердження факту хронічного захворювання дитини, понесених нею витрат на проведення медичного обстеження і лікування, витрат на вивчення англійської мови. Вважає, що зібраними у справі доказами підтверджені витрати на загальну суму 16 880, 64 грн., а тому відповідач на підставі ст. 185 СК України зобов`язаний компенсувати Ѕ частку та відшкодувати витрати на адвоката на суму 1 800 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. Хронічні захворювання дитини були враховані судом при визначені розміру аліментів на його утримання, а тому вважає правильними висновки суду про відсутність підстав для стягнення додаткових витрат на медичне обстеження, лікування і навчання сина.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача 5 200 грн. рішення суду першої інстанції останнім не оскаржувалося.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Встановлено, що сторони з 25.03.2005 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 27.07.2011 (а.с.10-11).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачкою (а.с.9,18).

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 21.07.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 18.05.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а. с.12-13).

Рішенням цього ж суду від 04.10.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 3 948 грн. за прострочення сплати аліментів, збільшено розмір аліментів та визначено до стягнення по 1 300 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.07.2018 до досягнення дитиною повноліття (а.с.14-17).

Судовим рішенням від 04.10.2018 встановлено, що з травня 2016 року і до жовтня 2018 року відповідач аліменти не сплачував, унаслідок чого розмір заборгованості станом на липень 2018 становив 15 417 грн.(а.с.15).

Належних і допустимих доказів, які б свідчили про виконання ОСОБА_5 свого обов`язку із утримання дитини, погашення заборгованості зі сплати аліментів, сплати пені матеріали справи не містять.

Дитина сторін страждає низкою хронічних захворювань, перебуває на диспансерному обліку у педіатра, офтальмолога та невролога, що не заперечувалося відповідачем у суді першої інстанції.

Протягом 20182019 син сторін ОСОБА_4 неодноразово проходив платні клінічні дослідження в лікувально-профілактичних закладах м. Запоріжжя, що підтверджується відповідними письмовими доказами, а саме: 18.07.2016 і 14.09.2018 дуплексне сканування магістральних судин голови та дуплексне сканування артерій в ТОВ «Вітацентр»; 06.10.2018 і 18.09.2019 лабораторне дослідження крові в ТОВ «ДІАсервіс» і в ТОВ «БРайт-БІО»; 06.10.2018 консультація дитячого невролога ТОВ «ДІАсервіс»; 14.09.2018 ультразвукова ехоенцефалографія ТОВ «Вітацентр»; 14.09.2018 ультразвукове дослідження щитовидної залози ТОВ «Вітацентр»; 30.10.2017, 14.09.2018, 12.08.2019, 19.08.2019 - обстеження в клініці зору ТОВ «ВІЗУС» тощо (а.с.30-42).

За проведені дослідження і обстеження дитини сторін позивачкою було сплачено 4954 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с.23-28).

Вказані докази є належними, достатніми та допустимими в розумінні ст.ст.77, 78, 80 ЦПК України , а тому висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог щодо додаткових витрат на медичне обстеження дитини сторін є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Отже, на підставі ст. 185 СК України крім визначених судом першої інстанції до стягнення 5 200 грн. відповідач має компенсувати позивачці Ѕ частку вищевказаних витрат, що становить 2 477 грн. (4 954 грн.:2 = 2 477 грн.), а всього сума додаткових витрат становить 7 677 грн.

Доводи відповідача про те, що сплачуваних ним аліментів достатньо для компенсації витрат на медичне обстеження і лікування дитини є неспроможними, оскільки, як встановлено судовим рішенням в іншій справі, з травня 2016 до жовтня 2018 року відповідач участі в утриманні дитини не приймав, аліменти не сплачував, мав заборгованість зі сплати аліментів понад 15 тисяч гривень.

Натомість відповідно до наявних у справі письмових доказів витрати позивачки на медичне обстеження дитини сторін у вересні 2018 року склали 1800 грн., у вересні 2019 2 510 грн. Вказані витрати вочевидь перевищують розмір присуджених до стягнення з відповідача аліментів.

Крім витрат на медичне обстеження дитини позивачкою витрачалися кошти і на придбання ліків, проте оскільки останньою не надано належних і допустимих доказів на їх підтвердження (медичних документів, що підтверджують рекомендації та призначення лікарів, рецептів, довідок про необхідну на курс лікування кількість та вартість препаратів, тощо), її вимоги в цій частині підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 7 677 грн. додаткових витрат на дитину.

Відповідності до норм статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає стягненню компенсація судових витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції пропорційно частці задоволених позовних вимог у сумі 1466,60 гривень (557,00 грн. + 909,60 грн.), а також судовий збір на користь держави в сумі 1921,00 гривень (768,40 грн. судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції +1152,60 грн. за розгляд апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09 січня 2020 року у цій справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , додаткові витрати на неповнолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7677,00 гривень ( сім тисяч шістсот сімдесят сім гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 судові витрати по справі за надання правничої допомоги у розмірі 1 466,60 гривень.(одна тисяча чотириста шістдесят шість гривень 60 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1921,00 гривень (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Криміська