Справа № 236/3914/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді - Шаньшиної М.В.,

за участю: секретаря - Грицай Н.І.,

позивача- ОСОБА_1 ,

представника позивача Деменкової Є.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулася представник позивача адвокат Деменкова Є.С. з позовною заявою ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги(а.с.1-2).

Представник позивача Деменкова Є.С. в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила встановити факт проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати її спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач - представник Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду(а.с.33-34).

Свідки - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в судовому засіданні підтвердили обставини зазначені в позові та додатково пояснили, що в період часу з 2007 по кінець 2013 року позивач стала фактично проживати з матір`ю та вітчимом ОСОБА_3 , оскільки останні внаслідок похилого віку та поганого стану здоров`я потребували сторонньої допомоги з догляду за ними та у веденні домашнього господарства. При цьому між позивачем та померлим ОСОБА_3 були добрі сімейні стосунки, які ґрунтувались на засадах батьківських відносин батька і доньки. Після смерті матері позивач фактично стала єдиною особою з числа близьких родичів, яка здійснювала постійний догляд за ОСОБА_3 супроводжувала його під час проходження медичного лікування, підтримувала матеріально, вела замість нього домашнє господарство. За станом здоров`я ОСОБА_3 , тривалий період часу до дня смерті страждав на тяжкі захворювання, потребував обов`язкової сторонньої допомоги та постійний стабільний догляд. При цьому під час лікування, окрім медичного персоналу опікувалася позивач, як його донька.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Кіровськ, Краснолиманського району, Донецької області, померла мати позивача ОСОБА_7 , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 0 від 26.11.2020 року(а.с.5-6,40).

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 01.12.2020 року(а.с.41), та оформила право власності на спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ставки, м. Красний Лиман, Донецької області, помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.11.2013 року, актовий запис № 459(а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 5,2149 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської(колишня територія Краснолиманської міської Ради Донецької області Краснолиманського району)міської ради, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН № 057404, виданого 30.08.2004 року Головою Краснолиманської міської ради(а.с.13).

За період життя мати позивача ОСОБА_7 та вітчим ОСОБА_3 проживали разом по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою та актом, складеними головою мікрорайону Ставки від 17.09.2020 року(а.с.9-10).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 15.01.2002 року Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області(а.с.4).

Зазначені обставини визнаються учасниками справи і підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами, внаслідок чого у суду не виникає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому на підставі ч.1 ст.82 ЦПК суд вважає їх доведеними.

В період часу з 2007 роки позивач стала фактично проживати з матір`ю та вітчимом ОСОБА_3 , оскільки останні внаслідок похилого віку та поганого стану здоров`я потребували сторонньої допомоги з догляду за ними та у веденні домашнього господарства. При цьому між позивачем та померлим ОСОБА_3 , були добрі сімейні стосунки, які ґрунтувались на засадах батьківських відносин батька і доньки.

Після смерті матері позивач фактично стала єдиною особою з числа близьких родичів, яка здійснювала постійний догляд за ОСОБА_3 , супроводжувала його під час проходження медичного лікування, підтримувала матеріально, вела замість нього домашнє господарство.

За станом здоров`я ОСОБА_3 , тривалий період часу до дня смерті страждав на тяжкі захворювання, потребував обов`язкової сторонньої допомоги та постійний стабільний догляд.

При цьому під час лікування, окрім медичного персоналу опікувалася позивач, як його донька.

Зазначені обставини підтверджуються відповідним актом та довідкою, складеними головою мікрорайону Ставки від 17.09.2020 року(а.с.9-10) та показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є сусідами померлого(а.с.31-32), а відтак очевидцями обставин його повсякденного життя, а також свідка ОСОБА_4 , яка, як лікар здійснювала обстеження, контролювала поточний стан та лікування ОСОБА_3 під час його перебування у медичному закладі та лікування вдома.

У свою чергу будь-яких доказів, які б підтвердили належне виконання позивачем свого обов`язку по утриманню померлого вітчима, суду не надано.

За таких обставин позивач вважає, що має право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець четвертої черги за законом, не відмовляється від прийняття спадщини і бажає одержати право на спадкування, внаслідок чого звернулася до суду з зазначеним позовом.

Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст.3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Також в цій постанові Пленуму ВСУ роз`яснено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Натомість зазначене роз`яснення слід розуміти таким чином, що воно стосується лише одного випадку спільного проживання осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі з іншою особою, - а отже таке обмеження не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших сімейних засадах, ніж фактичні шлюбні відносини (наприклад, батьківський зв`язок (вітчим, мачуха, пасинок, падчерка) тощо).

В судовому засіданні встановлено, що між померлим ОСОБА_3 , та позивачем наявний родинний зв`язок заснований на спорідненості за шлюбом, оскільки позивач є рідною донькою цивільної дружини померлого, а відтак приходиться падчеркою померлого.

Досліджені судом докази свідчать про достовірність того факту, що позивач щонайменше з 2007 року фактично спільно проживала з батьками, а після смерті матері лише з вітчимом та була пов`язана з ним спільним побутом, внаслідок чого вони мали взаємні права та обов`язки. Зазначене обумовлюється тими обставинами, що за станом здоров`я ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги як з особистого догляду так і з ведення домогосподарства, і саме позивач задовольняла зазначені потреби.

Всі заслухані судом свідки, більшість яких є сусідами померлого, а відтак очевидцями обставин повсякденного життя ОСОБА_3 , беззаперечно підтвердили постійну участь позивача у веденні спільного господарства з померлим та фактичне постійне її проживання з померлим. Отже регулярний характер дій позивача з приводу забезпечення повсякденного побуту померлого свідчить про наявність у цих осіб спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків та фактичне спільне проживання.

Отже позивачем належним чином доведено ту обставину, що характер взаємовідносин між нею та померлим ОСОБА_3 , спосіб організації життєдіяльності та наявність родинного зв`язку заснованого на свояцтві свідчать, що позивач і ОСОБА_3 проживали однією сім`єю протягом періоду часу не менше п`яти років до моменту смерті останнього.

Щодо місця проживання позивача слід зауважити, що згідно ч.6 ст.29 ЦК фізична особа може мати кілька місць проживання. В контексті спірних правовідносин та обставин даної справи визначальне значення мають обставини організації життєдіяльності ОСОБА_3 та позивача, які відповідають умовам спільного проживання однією сім`єю як родичів, та тривалість таких стосунків, що є достатньою правовою підставою для віднесення позивача до категорії спадкоємців четвертої черги.

Отже, факт проживання позивача з померлим ОСОБА_3 протягом п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті останнього є доведеним, а відтак позивач має право спадкування за законом, як спадкоємець четвертої черги.

Стосовно вимог щодо порядку реалізації позивачем права на спадкування як спадкоємця четвертої черги, то суд виходить з наступного.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

По обставинах справи судом встановлено, що протягом не менше п`яти років до моменту смерті ОСОБА_3 , позивач проживала однією сім`єю з померлим. Будь-яких заяв про відмову від прийняття спадщини позивач не заявляла, а відтак вважається такою, що прийняла спадщину і має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги.

Будь-яких інших осіб, які мають право на спадкування після смерті ОСОБА_3 та подали заяви про прийняття спадщини судом не встановлено, що підтверджується повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 01.12.2020 року(а.с.43).

Згідно ч.2 ст.1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Поведінка позивача та її ставлення до вітчима свідчить про належне дотримання засад людського цивілізованого життя, нормального спілкування, гармонійної і гуманної життєдіяльності близьких людей, і фактично свідчить про виконання позивачем обов`язків, які мають виконуватись дітьми спадкодавця, які входять до першої черги спадкоємців. За таких обставин вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої чергиє правомірними та обґрунтованими, а їх задоволення відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Таким чином заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 25, 316, 328 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги - задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 11.12.2020 року.

Суддя -