Єдиний унікальний номер справи 333/7194/19
Номер провадження 2/333/824/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Стоматова Е.Г. за участі секретаря судового засідання Курочкіної І.О., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, за позовною заявою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення моральної шкоди та матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17.12.2019 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 123073,00грн, та моральної шкоди у розмірі 100000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка відбулась 02.07.2017 року о 13 годині 27 хвилин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила рух по проїжджій частині вул.Новокузнецька, зі сторони вул.Нагнібіди в напрямку вул.Автозаводська в місті Запоріжжі.

Під час руху, ОСОБА_3 , маючи об`єктивну змогу виявити червоний для себе сигнал світлофора, діючи в порушення вимоги п.8.7.3 ПДР України «Сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух…», керований транспортний засіб перед світлофором не зупинила, а також діючи в порушення вимог розділу 34 (горизонтальна розмітка 1.12 (стоп-лінія) та п.16.3 ПДР України « у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобом, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою LT2 (стоп-лінію) переткнула дорожню розмітку 1.12 ПДР України та виїхавши на вищевказаний пішохідний перехід скоїла передньою частиною кузова наїзд на позивача.

Внаслідок ДТП відповідачка завдала позивачу тілесні ушкодження, які кваліфіковані як тяжкі. Відносно ОСОБА_3 порушено кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002918 від 03.07.2017 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя по справі №333/6346/17 від 01.12.2017 року, який набрав законної сили 05.01.2018 року, ОСОБА_3 визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач зазнав суттєвої матеріальної шкоди, пов`язаної з необхідністю лікуватися, до теперішнього часу він прикований до ліжка. Втратив можливість працювати, у зв`язку із чим позбавлений можливості утримувати свою родину, дружину, яка на сьогодні перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною та дітей.

На теперішній час позивач продовжує лікуватись, йому встановлена перша група інвалідності безстроково, він на завжди втратив можливість обслуговувати себе, постійно потребує стороннього догляду, що спричиняє йому фізичний та моральний біль.

За для отримання можливості, нормально жити внаслідок перенесених травм позивачу потрібно три вале лікування, яке потребує суттєвих матеріальних витрат. Відповідачка частково компенсувала позивачу витрати пов`язані з його лікуванням у лікарні у розмірі 67000,00 грн. та отримав 200000,00 грн. страхових виплат в наслідок отримання інвалідності першої групи, але цих коштів вкрай недостатньо, для того щоб він мав можливість продовжувати лікуватися та проходити курс реабілітації, та взагалі не компенсує моральної шкоди спричиненої протиправними діями відповідача. Просить стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 123073,00 грн., моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

24.12.2019 року провадження у справі відкрито.

10.03.2020 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 , в якому зазначив, що відповідач вважає, що вимоги ОСОБА_2 , являються безпідставними та необґрунтованими, крім того останній не надав суду необхідних належних до допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок взаємодії джерела підвищеної небезпеки (дорожньо-транспортної пригоди), а тому необхідно відмовити в задоволенні цього позову.

Ухвалою суду від 24.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, подали заяви про слухання справи за їх відсутності, позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди та матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи викладене, вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважав за належне розглянути справу по суті позовних вимог, враховуючи, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.127 КК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що згідно вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя по справі №333/6346/17 від 01.12.2017 року, який набрав законної сили 05.01.2018 року, ОСОБА_3 визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до даного вироку встановлено, що 02 липня 2017 року, приблизно о 13 годині 27 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїжджій частині вул. Новокузнецької, зі сторони вул. Нагнибіди в напрямку вул.Автозаводської в м. Запоріжжі.

В цей час, на регульований світлофором пішохідний перехід, розташований по вул.Новокузнецької, в районі зупинки громадського транспорту «Ромакс», виїхав велосипедист ОСОБА_5, який в порушенні вимоги п. 6.7 ПДР України почав перетинати проїжджу частину зліва направо по ходу руху автомобіля «Шевроле Авео».

Під час руху, водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну змогу виявити червоний для себе сигнал світлофора, діючи в порушення вимоги п. 8.7.3. е) ПДР України де вказано: «Сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух...», керований транспортний засіб перед світлофором не зупинила, а також діючи в порушення вимог розділу 34 (горизонтальна розмітка 1.12 (стоп-лінія) та п.16.3 ПДР України де вказано: «у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою LT2 (стоп-лінією)...» перетнула дорожню розмітку - 1.12 ПДР Україну та виїхавши на вищевказаний пішохідний перехід скоїла передньою частиною кузова наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до КУ «МКЛЕтШМД».

Згідно висновку судової медичної експертизи № 2091 від 19.09.2017, у ОСОБА_2 відкрита черепно-мозкова травма: переломи правої і лівої тім`яних кісток, перелом правої скроневої та виличної кісток; забій та крововиливи під оболонки у правій півкулі головного мозку; рани правої тім`яної ділянці та правої вушної раковини; гематома м`яких тканин голови праворуч, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження що небезпечні для життя.

Закриті осколкові переломи відростків 6-го та 7-го шийних хребців, переломи відростків 1-го та 2-го грудних хребців, що проникають у канал хребта з забоєм та стисненням спинного мозку у шийному відділі у ОСОБА_2 сукупно кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження що небезпечні для життя.

Рани в ділянці правого плеча у ОСОБА_2 самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого предмета (предметів). Виникнення усього встановленого комплексу тілесних ушкоджень у ОСОБА_2 в умовах дорожньо-транспортної пригоди не виключається.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п.8.7.3 е), 16.3 та розділу 34 (горизонтальна розмітка 1.12 (стоп-лінія) Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-437 від 28.08.2017, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на момент ДТП була застрахована у АТ «СК «АХА» Страхування» згідно листа № 6229/12цв від 06.08.2020 року за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6550639 від 26.04.2017 року.

Згідно розрахунку суми страхової виплати щодо стійкої втрати працездатності згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6550639 від 26.04.2017 року, АТ «СК «АХА» Страхування» позивачу відшкодовано збитків, завданих ОСОБА_3 внаслідок ДТП, на суму 115200,00 грн.

Згідно розрахунку суми страхової виплати щодо тимчасової втрати працездатності та лікування згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6550639 від 26.04.2017 року, АТ «СК «АХА» Страхування» позивачу відшкодовано збитків, завданих ОСОБА_3 внаслідок ДТП, на суму 82550,73 грн.

Згідно розрахунку суми страхової виплати щодо моральної шкоди згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6550639 від 26.04.2017 року, АТ «СК «АХА» Страхування» позивачу відшкодовано збитків, завданих ОСОБА_3 внаслідок ДТП, на суму 2249,27 грн., що визнається сторонами.

Згідно розрахунку суми страхової виплати щодо моральної шкоди згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6550639 від 26.04.2017 року, АТ «СК «АХА» Страхування» вбачається, що за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілих складає 200000,00 грн. Відшкодування за договором не може перевищувати страхову суму.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позов про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 6 вищезазначеної Постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року в справі №6-2808цс15 дійшов до висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, позивач на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до Правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 4 червня 2014 року № 6-49цс14, системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону, пунктів п 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

Оскільки розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, тому позовні вимоги щодо стягнення майнової шкоди з ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в частині відшкодування понесених позивачем витрат на лікування, суд виходить з наступного.

Диспозиція ст.1206 ЦК України передбачає цивільно-правову відповідальність особи, яка вчинила злочин. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Розглянувши надані позивачем докази понесених ним витрат на лікування судом встановлено, що позивачем надано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0835699 від 24.10.2017 року з якої вбачається, що ОСОБА_2 встановлена перша група інвалідності «А» та в п.12 зазначено, що останній потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №259837 від 23.10.2019 року ОСОБА_2 встановлена перша група інвалідності «А» безстроково, в п.12 зазначено, що останній потребує постійного стороннього догляду, п.13 рекомендовано стаціонарне лікування.

З довідки №390 від 26.02.2018 року вбачається, що у зв`язку з отриманою травмою в наслідок ДТП 02.07.17 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

З виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 22.03.2018 року вбачається, що внаслідок травми отриманої від ДТП 02.07.2017 року останньому рекомендовано лікування та курси ЛФК, масаж, індивідуальна реабілітаційна програма.

Відповідного виписного епікризу від 10.06.2018 року ТОВ «Реабілітаційний цент «СОСНИ» ОСОБА_2 перебував на реабілітації в оздоровчо-реабілітаційному центрі «СОСНИ» з 25.03.2018 року по 10.06.2018 року з основним клінічним діагнозом травма в ДТП 02.07.2017 року.

З програми реабілітації на період з 25.03.2018 року по 10.06.2018 року вбачається, що вартість програми реабілітації 1 категорії за 77 діб складає 90783,00 грн., 3-разове харчування за 77 діб складає 30030,00 грн., маніпуляції та медичні препарати складають 2260,00 грн., загальна сума 123073,00 грн., яка сплачено пацієнтом в повному обсязі.

Отже, позивачем доведено належними та допустимими доказами той факт, що проходження реабілітації в оздоровчо-реабілітаційному центрі «СОСНИ» в період з 25.03.2018 року по 10.06.2018 року було зумовлене саме необхідністю лікування та проходження реабілітації у зв`язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями травма в ДТП 02.07.2017 року та ці події пов`язані між собою причинно-наслідковим зв`язком.

Таким чином, загальна сума майнової шкоди пов`язана з витратами позивача на лікування складає 123073,00 грн.

Відповідачем не надано доказів їх помилковості чи неправильності, тому суд приймає зазначені докази як належні та такі, що не спростовані відповідачем.

Оцінивши в сукупності вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01.12.2017 року та матеріали справи, суд приходить до висновку, що винні дії ОСОБА_3 щодо порушення Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із наслідками завдання шкоди позивачу.

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення реалізації права позивача, на відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на підставах, передбачених законом та стягнення з ОСОБА_3 123073,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 31.03.1995 року № 4 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В судовому засіданні встановлено, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 позивачу було завдано моральних страждань, встановлено причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та наслідками що настали.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги те, що було порушено передбачене Конституцією України право ОСОБА_2 на недоторканість його здоров`я, внаслідок чого він переніс емоційний стрес.

При цьому суд враховує і те, що діями ОСОБА_3 було порушено звичний для ОСОБА_2 ритм життя, що полягає у тому, що відносно позивача було вчинено кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого він відчував біль, отримав тяжкі тілесні ушкодження, був змушений перебувати на лікуванні та проходити реабілітації, а також внаслідок кримінального правопорушення він став інвалідом першої групи, який потребує постійного стороннього догляду.

Вказані обставини завдали ОСОБА_2 душевних страждань, змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили його усталений розпорядок дня.

Дії ОСОБА_3 були такими, що порушили права потерпілого, а тому суд вважає за можливе застосувати щодо цих правовідносин норми ст.23,1167 ЦК України та стягнути на користь позивача компенсацію заподіяної моральної шкоди. При цьому, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості та визначає його в розмірі 100000,00 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо беззаперечних доказів, які б підтверджували, що відповідачка ОСОБА_3 повинна відшкодувати різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, що становить 223073,00 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України

На підставі вищевикладеного, керуючись 12, 81, 133, 137, 144, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення моральної шкоди та матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 матеріальну шкоду, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 123073,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судові витрати судовий збір у розмірі 1239,73 грн. та 2102,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст рішення складено 15 грудня 2020 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г. Стоматов