22-ц/804/2171/20
221/5839/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/5839/18

Номер провадження 22-ц/804/2171/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Галстян Г.Г.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Волноваська районна державна адміністрація

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріупольська птахофабрика»

відповідач - Степнянська сільська рада Волноваського району

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Осадчого Валерія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року, у складі судді Мохова Є.І., дата складення повного судового рішення 29 квітня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Волноваської районної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольська птахофабрика» (далі ТОВ «Маріупольська птахофабрика»), Степнянської сільської ради Волноваського району про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . За життя, останньому загальними зборами ТОВ «Маріупольська птахофабрика» від 28 грудня 2000 року було прийнято рішення надати земельний і майновий пай, як працівнику ТОВ. Однак голова ТОВ «Маріупольська птахофабрика» на зборах висунув до ОСОБА_3 додаткову вимогу - пропрацювати на підприємстві не менше 3-х років, унаслідок чого останній був позбавлений права на отримання земельної частки. Листами архівного відділу Волноваської райдержадміністрації в списках новоприйнятих членів КСП для надання права на земельну частку (пай) від 30 травня 2017 року спадкодавець ОСОБА_3 не значиться. Право ОСОБА_3 на земельну частку (пай) підтверджується фактами його перебування у складі КСП «Маріупольське» та роботи у цьому підприємстві. Вважає, що померлий ОСОБА_3 набув право на земельну частку (пай), площею 8,91 умовних кадастрових га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вважаючи себе спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , просила визнати в порядку спадкування право власності на земельну частку(пай) площею 8,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; зобов`язати ТОВ «Маріупольська птахофабрика» ініцюювати проведення загальних зборів, внести члена КСП ОСОБА_3 , пропущеного при складенні списків на отримання сертифікатів, до списку на отримання сертифікату, затвердити цей список, погодити передачу частини земель резервного

фонду з постійного користування у колективну власність для надання права на земельну частку(пай); зобов`язати Степнянську сільську раду затвердити список громодян-членів КСП, які були пропущені при складенні списків на отримання сертифікатів у числі 1 людини ОСОБА_3 , передати землі резервного фонду відповідної площі у колективну власність, для надання права на земельну часку (пай) позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_3 ; зобов`язати Волноваську районну державну адміністрацію видати позивачу сертифікат на право на земельну частку(пай), державний акт на право приватної власності на землю.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Волноваської районної державної адміністрації, ТОВ "Маріупольська птахофабрика", Степнянської сільської ради Волноваського району про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку відмовлено. Закрито провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 про зобов`язання ТОВ «Маріупольська птахофабрика» ініцюювати проведення загальних зборів, внести члена КСП ОСОБА_3 пропущеного при складенні списків на отримання сертифікатів, до списку на отримання сертифікату, затвердити цей список, погодити передачу частини земель резервного фонду з постійного користування у колективну власність для надання права на земельну частку(пай), зобов`язати Степнянську сільську раду затвердити список громодян-членів КСП, які були пропущені при складенні списків на отримання сертифікатів у числі 1 людини ОСОБА_3 , передати землі резервного фонду відповідної площі у колективну власність, для надання права на земельну частку (пай) позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_3 , зобов`язати Волноваську районну державну адміністрацію видати позивачу сертифікат на право на земельну частку (пай), державний акт на право приватної власності на землю, оскільки вони підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі адвокат Осадчий В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд ухвалив рішення всупереч представлених доказів щодо права ОСОБА_3 на земельну частку(пай) та права ОСОБА_1 на спадкування земельної ділянки; рішення про закриття провадження у справі, в частині позовних вимог ОСОБА_1 , є незаконним, оскільки спір, що виник між сторонами є цивільно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу Степнянська сільська рада Волноваського району просить відмовити у задоволенні позовних вимог та закрити провадження у справі, у зв`язку з тим, що неможливо обчислити розміри земельної частки (паю) комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників, оскільки всі земілі, які були передані колишньому КСП «Маріупольське», для проведення паювання вже розпайовані, комісія припинила своє функціонування, КСП ліквідовано, померлий ОСОБА_3 своїм правом на оскарження дій чи бездіяльності утвореної комісії з числа працівників КСП за життя не скористався.

ТОВ «Маріупольська птахофабрика» у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні позовних вимог та закрити провадження у справі, у зв`язку з тим, що доказів належності спадкодавцю на час смерті права на земельну частку (пай) у колективній власності КСП «Маріупольське» не надано, а тому позивач безпідставно вважає, що успадкував таке право, оскільки воно не належало померлому і не може входити до складу спадщини. Крім того вимога позивача на задоволення її вимог щодо зобов`язання ТОВ «Маріупольська птахофабрика» ініціюювати проведення загальних зборів, внести члена КСП ОСОБА_3 пропущеного при складенні списків на отримання сертифікатів, до списку на отримання сертифікату, затвердити цей список, погодити передачу частини земель резервного фонду з

постійного користування у колективну власність для надання права на земельну частку (пай) не може бути задоволена, оскільки доказів того, що дійсно ТОВ «Маріупольська птахофабрика» вирішувалось питання надання ОСОБА_3 земельної частки (паю) матеріали справи не містять. За життя ОСОБА_3 та на протязі 5 років після проведення паювання, не включення його до списку громадян-членів КСП, які мають право на отримання земельної частки (паю) не оскаржував питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права на земельну частку (пай) не вирішувалося та позивачем не надано жодного доказу про те, що ОСОБА_3 , як спадкодавець, набув таке право за життя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , який підтримав скаргу, заперечення проти скарги представників відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Степнянської сільської ради від 04 грудня 1996 року КСП «Маріупольське» передано у колективну власність 5406,3 гектарів землі, про що видано Державний акт на право колективної власності на землю серія ДН №035 від 10 лютого 1997 року (а.с.15-16).

З 23 лютого 1999 року до 24 квітня 2000 року ОСОБА_3 працював в КСП «Маріупольське» на посаді слюсарем трудомістких процесів.

30 червня 2000 року на підставі розпорядження № 133 КСП «Маріупольське» реорганізоване в ТОВ «Маріупольська птахофабрика».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.46).

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом (а.с.49-59).

Згідно наданої інформації архівного відділу Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 16/07-07 від 30 травня 2017 року, в документах архівного фонду Степнянської сільської ради, в рішенні сесії від 03 березня 2000 "Про надання земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства" у списку новоприйнятих членів КСП для надання права на земельну частку відсутній запис щодо ОСОБА_3 (а.с.5).

Згідно наданої інформації архівного відділу Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 30/07-07 від 31 травня 2017 року, в документах архівного фонду Степнянської сільської ради,в протоколах сесій Степнянської сільської ради за 1999 рік, рішення щодо надання земельної ділянки ОСОБА_3 відсутнє (а.с.6).

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про визнання права власності на земельну ділянку площею 8,91 га в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що у спадкоємців померлого ОСОБА_3 , а саме, позивача у справі ОСОБА_1 , не виникло право на спадкування, оскільки у спадкодавця було відсутнє спадкове майно у вигляді частки (паю) земельної ділянки.

З висновками суду про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку у порядку спадкування не можна не погодитися.

Частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Частиною 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: - придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; - безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; - приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; - прийняття спадщини; - виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно п. 1 Указу Президента України № 720 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства; паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (абзаци 2, 3).

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Тобто, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів сільськогосподарського товариства до списків доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському товариству, членом якого є особа.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Як вбачається з матеріалів справи, КСП «Маріупольське» отримало державний акт на право колективної власності на землю 10 лютого 1997 року на підставі рішення Степнянської сільської ради від 04 грудня 1996 року.

Померлий ОСОБА_3 не був включений до списку членів КСП «Маріупольське», які мали намір отримати земельну частку (пай) у зв`язку з отримання КСП державного акту на землю (а.с.17-24).

24 квітня 2000 року ОСОБА_3 припинив свої трудові відносини з КСП «Маріупольське» у зв`язку зі звільненням з роботи. Після звільнення і за життя ОСОБА_3 не відшукував своє право на земельну частку (пай).

Цих обставин позивач не спростувала та не навела апеляційному обставин, які ускладнювали реалізацію права ОСОБА_3 на земельну частку (пай) з 2000 року, тим більше, що сама позивач ОСОБА_1 була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Однак, до суду з позовними вимогами про захист прав та законних інтересів ОСОБА_1 звернулася тільки 27 серпня 2018 року.

Доводи позивача викладені апеляційному суду про те, що ОСОБА_3 був прийнятий до складу членів КСП «Маріупольське» рішенням сборів уповноважених від 28 січня 2000 року та помилково не внесений до додаткових списків громадян членів КСП «Маріупольське» на отримання сертифікатів, затверджених рішенням ХХШ/1-2 від 03 березня 2000 року Степнянської сільської ради, є безпідставними.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як свідчать матеріали справи, будь-яких доказів на підтвердження своїх висновків ОСОБА_1 не представила ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Вивчення додаткових списків до рішення ради від 03 березня 2000 року показало, що ОСОБА_3 в них не зазначений і конкретно рішення щодо нього ні загальними зборами уповноважених, ні сільською радою не приймалося.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції на час виникнення спору) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Встановлено, що на час отримання КСП «Маріупольське» державного акту на землю, спадкодавець ОСОБА_3 в КСП не працював, членом КСП не був, а тому не був включений і до списки осіб, які мають право на отримання сертифікату на право власност і на земельну частку (пай).

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Такого звернення ОСОБА_1 до КСП «Маріупольське» чи до суду в ході розгляду даної справи не встановлено.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В п. 11 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", суд висловив наступну правову позицію, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишились членами зазначеного підприємства, кооперативу товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Установивши, що у ОСОБА_3 був відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) у колишньому КСП «Маріупольське», розташованого на території Степнянської сільської ради, а доказів належності ОСОБА_3 на час смерті права на земельну частку пай у колективній власності на землю КСП «Маріупольське» позивачем не надано, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування права власності на вказаний пай.

Переглядаючи судове рішення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в частині закриття провадження у справі за вимогами про зобов`язання ТОВ «Маріупольська птахофабрика» ініцювати проведення загальних зборів, внести члена КСП ОСОБА_3 пропущеного при складенні списків на отримання сертифікатів, до списку на отримання сертифікату, затвердити цей список, погодити передачу частини земель резервного фонду з постійного користування у колективну власність для надання права на земельну частку(пай), зобов`язати Степнянську сільську раду затвердити список громодян-членів КСП, які були пропущені при складенні списків на отримання сертифікатів у числі 1 людини ОСОБА_3 , передати землі резервного фонду відповідної площі у колективну власність, для надання права на земельну частку (пай) позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_3 , зобов`язати Волноваську районну державну адміністрацію видати позивачу сертифікат на право на земельну частку(пай), державний акт на право приватної власності на землю, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 4, 19 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У контексті обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між позивачем, як спадкоємцем ОСОБА_3 , та відповідачами - Волноваською районною державною адміністрацією, ТОВ «Маріупольська птахофабрика» та Степнянською сільською радою Волноваського району і визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу відповідачів, завдань, поставлених перед ними, повноважень та обов`язків, функцій, які на них покладаються у зв`язку з вимогами ОСОБА_1 ..

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Статтею 5 КАС України установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною першою статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спірні правовідносини регулюються Указом Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Законами України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток(паїв)», положеннями Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України, якими установлюються правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства, паювання сільськогосподарських угідь, виділення земельних ділянок, отримання сертифікату та земельну ділянку та документів про право власності на землю тощо.

Спір щодо права фізичної особи на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування та застосування наслідків визнання такого права, не є публічно-правовим і не пов`язаний з виконанням відповідачами управлінської функції, а тому такий спір не має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Отже, викладений ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 в апеляційній скарзі висновок про непоширення юрисдикції адміністративного суду на спір між фізичною особою - та Волноваською районною державною адміністрацією, ТОВ «Маріупольська птахофабрика» та Степнянською сільською радою Волноваського району з приводу проведення загальних зборів членів КСП та включення померлого ОСОБА_3 до списків на отримання сертифікату на право власності на землю є обґрунтованим.

Як вбачається зі справи, звертаючись до суду за захистом порушеного права, позивач ОСОБА_1 вважала, що її син ОСОБА_3 мав право на земельну частку(пай), а оскільки він помер, то вона, як спадкоємець, має право на визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 8,91 га в порядку спадкування.

Отже, характер позовних вимог ОСОБА_1 свідчить про те, що між нею та відповідачами у справі - Волноваською районною державною адміністрацією, ТОВ «Маріупольська птахофабрика», Степнянською сільською радою Волноваського району виник цивільно-правовий спір щодо права на землю, а тому, висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі за вимогами про зобов`язання ТОВ «Маріупольська птахофабрика» ініцюювати проведення загальних зборів, внести члена КСП ОСОБА_3 пропущеного при складенні списків на отримання сертифікатів, до списку на отримання сертифікату, затвердити цей список, погодити передачу частини земель резервного фонду з постійного користування у колективну власність для надання права на земельну частку(пай), зобов`язати Степнянську сільську раду затвердити список громадян-членів КСП, які були пропущені при складенні списків на отримання сертифікатів у числі 1 людини ОСОБА_3 , передати землі резервного фонду відповідної площі у колективну власність, для надання права на земельну частку (пай) позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_3 , зобов`язати Волноваську районну державну адміністрацію видати позивачу сертифікат на право на земельну частку(пай), державний акт на право приватної власності на землю, є помилковим, оскільки у даному випадку відповідачі виступали не як сторона публічно-правових відносин, а як орган, який повинен вирішувати питання щодо права особи на земельну ділянку в порядку спадкування.

При вирішенні цього питання судом першої інстанції не врахував роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Так, стаття 2 постанови визначає, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб`єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов`язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють

підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб`єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші

в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства (2747-15) віднесено до компетенції адміністративних судів.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування на земельну ділянку(пай) після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів вважає необхідним скасувати судове рішення в частині закриття провадження у справі за названими вище вимогами ОСОБА_1 та відмовити їй у позові до Волноваської районної державної адміністрації, ТОВ«Маріупольська птахофабрика» та Степнянської сільської ради Волноваського району за безпідставністю вимог, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права власності порядку спадкування на земельну частку(пай), заявлено з метою захисту її цивільного (речового права), а саме права володіти та розпоряджатися належним їй на праві спадкування майном.

Тому цей спір щодо зобов`язання ТОВ «Маріупольська птахофабрика» ініціювати проведення загальних зборів, внести члена КСП ОСОБА_3 , пропущеного при складенні списків на отримання сертифікатів до списку на отримання сертифікату, затвердити цей список, погодити передачу частини земель резервного фонду з постійного користування у колективну власність для надання права на земельну частку (пай); Степнянську сільську раду затвердити список громадян-членів КСП, які були пропущені при складенні списків на отримання сертифікатів у числі 1 людини ОСОБА_3 , передати землі резервного фонду відповідної площі у колективну власність, для надання права на земельну частку (пай) позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_3 ; Волноваську районну державну адміністрацію видати позивачу сертифікат на право на земельну частку (пай), державний акт на право приватної власності на землю стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Крім того, за вимогами ч.3 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Відтак, судове рішення про закриття провадження підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у позові до Волноваської районної державної адміністрації, ТОВ «Маріупольська птахофабрика» та Степнянської сільської ради Волноваського району про зобов`язання вчинити певні дії за безпідставністю та необґрунтованістю вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Осадчого Валерія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року в частині закриття провадження у справі скасувати і у відповідній частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Волноваської районної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольська птахофабрика», Степнянської сільської ради Волноваського району про зобов`язання:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольська птахофабрика» ініціювати проведення загальних зборів, внести члена КСП ОСОБА_3 , пропущеного при складенні списків на отримання сертифікатів до списку на отримання сертифікату, затвердити цей список, погодити передачу частини земель резервного фонду з постійного користування у колективну власність для надання права на земельну частку (пай);

- Степнянську сільську раду затвердити список громадян-членів КСП, які були пропущені при складенні списків на отримання сертифікатів у числі 1 людини ОСОБА_3 , передати землі резервного фонду відповідної площі у колективну власність, для надання права на земельну часку (пай) позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_3 ;

- Волноваську районну державну адміністрацію видати позивачу сертифікат на право на земельну частку(пай), державний акт на право приватної власності на землю - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 10 липня 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

О.М.Пономарьова

Т.Б. Ткаченко