Справа № 450/927/19 Провадження № 2/450/321/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

про (предмет позову): визнати за ОСОБА_1 право власності на 3 / 4 ідеальні частини земельної ділянки за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, с. Солонка, кадастровий номер :04:000:2268 площею 0,0523 га; визнати за ОСОБА_2 1/ 4 земельної ділянки за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, с. Солонка, кадастровий номер :04:000:2268 площею 0,0523 га; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 163,27 грн.,

підстава позову (позиція позивача):

недосягнення згоди сторін щодо поділу спільного майна. Зазначене майно було придбано позивачем за час шлюбу з відповідачем, тому позивач вважає за необхідне поділити майно, так як зазначив в позовній заяві, відступивши від рівності часток, оскільки відповідач не сплачує аліментів на утримання дитини.

Позиція відповідача: у судове засідання не з`явився.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

19.03.2019 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 07.11.2019 року клопотання відповідача про розгляд справи у його відсутності; 09.01.2020 року клопотання відповідача про розгляд справи у його відсутності; 10.01.2020 року заява представника позивача ОСОБА_3 про виклик свідка; 27.03.2020 року клопотання відповідача про розгляд справи у його відсутності; 28.04.2020 року заперечення відповідача проти долучення додаткових доказів; 26.05.2020 року клопотання відповідача про розгляд справи у його відсутності; 07.08.2020 року клопотання відповідача про розгляд справи у його відсутності; 04.09.2020 року клопотання відповідача про розгляд справи у його відсутності; 14.09.2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 про розгляд справи без участі позивача.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 12.10.2013 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівської області, про що свідчить запис в книзі реєстрації актів про одруження № 2701 від 12.10.2013 року.

Від шлюбу у сторін є дитина: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 14.08.2014 року).

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16.04.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12.10.2013 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівської області, про що свідчить запис в книзі реєстрації актів про одруження № 2701, розірвано. За час перебування сторін у шлюбі останніми, крім іншого, набуто майно у власність:

земельна ділянка площею 0,0523 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:000:2268, яка знаходиться в с. Солонка Пустомитівського району Львівської області, на підставі договору купівлі продажу від 18 вересня 2014 року земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І.. зареєстрований у реєстрі за № 2257.

Право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 за реєстраційним номером 8198451, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.09.2014 року.

Відповідно до висновку про вартість земельної ділянки від 02.10.2018 року складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємець ОСОБА_5 , ринкова вартість земельної ділянки за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, Солонківська сільська рада, кадастровий номер :04:000:2268 площею 0,0523 га становить 114 000 гривень, з розрахунку на один метр квадратний земельної ділянки 208, 70 грн. ПДВ відсутнє.

Cторони визнають ту обставину, що земельна ділянка, належить їм на праві спільної сумісної власності, тому ця обставина доказування не потребує відповідно до статті 82 ЦПК.

Відповідно до ст. 60 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Таким чином, зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (постанова Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі № 297/2837/17).

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Позивачка, як на підставу відступлення від засади рівності часток, просила врахувати, що на її утриманні знаходяться їх спільний з відповідачем малолітній син, а також що відповідач не бере жодної участі у вихованні та розвитку малолітнього сина, а розмір аліментів (відповідно до рішення Сихівського районного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 2/464/560/18 1000 грн.), які він сплачує не дозволяє забезпечити базові потреби на розвиток та утримання дитини.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.12.2018 року у справі № 46/5913/18 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з 19.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

Обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття в рівній мірі покладено на обох батьків.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За період з січня 2019 року по квітень 2020 року відповідачем сплачено ОСОБА_1 на утримання сина (аліментів та додаткових витрат) на загальну суму 22 541, 00 грн., що підтверджується квитанцією № 239015914 від 08.01.2019 року, № від 13.02.2019 року, № 1 від 07.03.2019 року, № 1 від 10.04.2019 року, № від 08.05.2019 року, № від 10.06.2019 року, № від 05.07.2019 року, № 1 від 05.08.2019 року, № від 09.09.2019 року, № 1 від 09.10.2019 року, № від 05.11.2019 року, № від 05.12.2019 року, № від 17.12.2019 року, № від 11.01.2020 року, № від 05.02.2020 року, № від 04.03.2020 року, № від 06.04.2020 року.

З урахуванням розміру сплачуваних відповідачем аліментів, беручи до уваги той факт, що дитина проживає із позивачем, перебуває на її утриманні, суд прийшов до висновку, що такі обставини дають підстави для відступлення від рівності часток при поділі зазначеного вище майна. Суд вважає необхідним збільшити частку позивача у спірній земельній ділянці на 1 / 4 її ідеальну частину ти самим зменшивши частку позивача на 1 / 4 ідеальну частину.

Позовна вимога, про визнання за відповідачем права власності на частки спірної земельної ділянки задоволенню не підлягає, оскільки позивач не наділена повноваженнями звертатися до суду в інтересах відповідача.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 2 ст. 247, ст. 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити частково.

Визнати 3/ 4 ідеальних частин земельної ділянки за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, с. Солонка, кадастровий номер :04:000:2268 площею 0,0523 га. особистою власністю ОСОБА_1 в майні подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в іншій їх частині, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 581,63 грн. (п`ятсот вісімдесят один грн. 63 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 14.09.2020 року.

СуддяЄ. О. Данилів