Справа № 2/714/66/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. м. Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :

головуючого-судді Єфтемій С.М.
за участю: секретаря судового засідання Гаїна А.Г.
позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 1987 року уклав шлюб із ОСОБА_2 , який був зареєстрований у виконавчому комітеті Острицької сільської ради, Герцаївського району, Чернівецької області, актовий запис № 33. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги, систематичних сварок, які виникали на побутовому ґрунті з різного роду причин. Так як відповідачка виїхала на заробітки до Республіки Італія та сім`ю матеріально не утримує, то з даного приводу між ними виникають постійні сварки, які призвели до того, що вони втратили почуття поваги та любові один до одного, внаслідок чого припинили спільне проживання. Відновлювати подружні стосунки із відповідачкою не бажає та вважає подальше спільне проживання сторін неможливим та таким, що суперечить їх інтересам. Тому, просив розірвати їх шлюб.

В судовому засіданні позивач позов підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Також додав, що сімейні відносини із відповідачкою не підтримує та проживає окремо від неї. На примирення з останньою не погоджується.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак від її представником суду надано заяву про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення вимог позивача не заперечують.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали по справі, вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною 3 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Верховний Суд України у п.4 своєї постанови Пленуму № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК (нині ст. 175 ЦПК) повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог.

Цивільний процесуальний кодекс України у статті 2 закривив принципи цивільного судочинства, серед яких, принципи змагальності сторін та диспозитивності.

Про змагальність сторін йдеться у ст. 12 ЦПК, метою якого зокрема є доведеність кожною стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тим часом суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Метою принципу диспозитивності є розгляд справи судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Про обов`язок доказування стороною обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом йдеться у ст. 81 ЦПК України.

При цьому, докази які подаються сторонами та іншими учасниками справи мають бути належними (ст. 77 ЦПК) та допустимими (ст. 78 ЦПК). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Отже, в межах даної цивільної справи, Суд робить висновок, що допустимим доказом укладання позивачем шлюбу із відповідачкою, який позивач бажає розірвати є свідоцтво про шлюб сторін, в якій зазначено про прізвище, ім`я, по батькові осіб які уклали шлюб, відомостей про час і місце їх народження, прізвище осіб після реєстрації шлюбу, місце державної реєстрації шлюбу, тощо.

Як випливає з долученого до позову свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24 жовтня 1987 року уклали шлюб який зареєстрували у виконкомі Острицької сільської ради Герцаївського району актовий запис № 33. Після реєстрації шлюбу як чоловіку так і дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_4 ».

Водночас, позивач як особа яка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, за паспортом громадянина ОСОБА_5 за прізвищем ОСОБА_6 .

Тобто, прізвище позивача за паспортом громадянина України порівняно із свідоцтвом про шлюб на яке останній послався як доказ на підтвердження факту укладення шлюбу різняться.

Попри роз`яснення судом позивачу його процесуальних права та обов`язків щодо надання належних та допустимих доказів на підтвердження обставин укладання ним шлюбу із відповідачкою та роз`яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії, позивач будь-яких належних доказів із вказаного суду не надав, факт належності йому свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 у встановленому законом порядку перед судом не порушував.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів укладення шлюбу із відповідачкою, то відсутні й підстави для задоволення його позовних вимог про розірвання такого шлюбу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263-265, 280, 282, 283 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-и днів з дня його проголошення, а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено «16» березня 2020 року.

Суддя: