Головуючий суду 1 інстанції - Москаленко В.В.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 425/3767/19
Провадження № 22-ц/810/780/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Москаленко В.В. в м. Рубіжне Луганської області,

за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до договору б/н, укладеного 25 січня 2012 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2019 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 71393, 87 грн, яка складається з: 383,71 грн заборгованість за тілом кредиту, 61925,10 грн по процентам за користування кредитом, 5209,16 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 3375,90 грн штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 січня 2012 року в розмірі 71393, 87 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 січня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 62308, 81 грн заборгованість за кредитом. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням, ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник ОСОБА_2 звернувся з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 січня 2020 року задоволено. Заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 січня 2020 року скасовано та справу призначено до розгляду.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 січня 2012 року у розмірі 383 грн 71 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 61925,10грн, пені та комісії в сумі 5209,16 грн, штрафів 500,00 грн (фіксована частина) та 3375,90 грн (процентна складова) відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Суд обґрунтував рішення тим, що у заяві позичальника від 25 січня 2012 року не зазначена процентна ставка, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані позивачем до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема у зазначеному банком розмірі і порядку їх нарахування. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надані позивачем, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами кредитного договору шляхом підписання заяви-анкети.

Також, суд першої інстанції вважав, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634ЦКУкраїни за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 січня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті.

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 січня 2012 року у розмірі 383,71 грн та про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 61925,10 грн, пені та комісії в сумі 5209,16 грн, штрафів 500,00 грн (фіксована частина) та 3375,90 грн ( процентна складова).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що 25 січня 2012 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. При цьому, підписуючи анкету-заяву та користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. На підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку. На вказану карту встановлено кредитний ліміт в розмірі 3000 грн. Доказами користування кредитними коштами є Виписка по рахунку, з якої вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором.

Позивач вважає, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

Проте, суд не звернув уваги на зазначені обставини, і як вважає позивач, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які виникають з кредитного договору.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 отримала 13 листопада 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (Т.2 а.с. 22).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» отримало 04 листопада 2020 року (т.2 а.с. 17).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що в анкеті-заяві від 25 січня 2012 року процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи відповідача, помилково вважаючи, що перебіг позовної давності збігається зі строком дії картки, тому просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитом у розмірі 383,71 грн скасувати та відмовити в цій частині вимог.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 71393,87 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 * 100 = 192100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в сумі 383,71 грн ніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України

Предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника від 25 січня 2012 року не зазначена процентна ставка, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані позивачем до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема у зазначеному банком розмірі і порядку їх нарахування. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надані позивачем, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами кредитного договору шляхом підписання анкети-заяви.

Тому, суд першої інстанції, беручи до уваги зазначені вище обставини справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 61925,10 грн, пені та комісії в сумі 5209,16 грн, штрафів 500,00 грн (фіксована частина) та 3375,90 грн ( процентна складова)

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 січня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 71393,87 грн, яка складається з: 383,71 грн заборгованість за тілом кредиту, 61925,10 грн заборгованість за процентам за користування кредитом, 5209,16 грн пені та комвсії, 500 грн штраф (фіксована частина), 3375,90 грн штраф (процентна складова).

З виписки по рахунку коштів за договором № б/н від 25 січня 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і розраховувалася за придбанні товари та поповнював мобільний телефон.

До позовної заяви позивачем додано копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, та підписаний ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за договором від 25 січня 2012 року, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надавались: виписка про рух коштів, довідка про видані кредитні картки.

При цьому, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 січня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог положень ЦПК України вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 61925,10 грн.

Не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про необхідність взяття до уваги практику Верховного Суду у справах про стягнення кредитної заборгованості, оскільки наведені постанови Верховного Суду є судовими рішеннями у конкретних справах з відмінними фактичними обставинами та є результатом перегляду судових рішень за певними доводами касаційних скарг.

При цьому, обов`язковими при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України є лише висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо стягнення пені, штрафів

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 30 вересня 2019 року заборгованість відповідача перед акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» за пенею та комісією становить 5209,16 грн, штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф процентна складова 3375,90 грн.

Як вбачається із матеріалів справи до позовної заяви позивачем додано копію анкети-заяви від 25 січня 2012 року, яка підписана ОСОБА_1 . При цьому, надані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток, Умови та правила надання банківських послуг зазначені документи не підписані відповідачем, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

У анкеті-заяві від 25 січня 2012 року, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні умови щодо сплати пені та комісії, штрафів, а саме їх розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вказані обставини колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки (пені, штрафу), надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який врахувавши правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду викладену у справі від 03 липня 2019 року № 342/180/17, відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею і комісією, та штрафами, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору від 25 січня 2012 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в частині оскаржуваного рішення.

Посилання представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про застосування до вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту строку позовної давності та скасування рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2020 року в частині задоволення позовних вимог не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, відповідачем рішення суду першої інстанції, у встановленому законом порядку, в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в сумі 383,71 грн не оскаржується, відповідач не звертався до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Суд же апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2020 року в оскаржуваній залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

О.Ю. Карташов