Номер провадження: 22-ц/813/2644/20
Номер справи місцевого суду: 521/9247/17
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року, постановленого під головуванням судді Михайлюка О.А., -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, з урахуванням відсотків в розмірі 25 613,07 доларів США 07 центів та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі 31 871, 67 грн.

В обґрунтуванні своїх вимог, позивач зазначив, що згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.11.2006 року АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 60 000,00 доларів США, зі строком повернення до 22.11.2021 року, зі сплатою процентів та інших передбачених договором платежів. Наданий кредит забезпечений порукою ОСОБА_2 .

Оскільки, в порушення умов кредитного договору, відповідачі, у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатили, позивач був змушений звернутись з позовом до суду.

18.10.2017 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки від 22.11.2006 року № 62847, укладеною між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , припиненою, з моменту змін умов основного договору, а саме з 27.02.2015 року та у зв`язку з порушенням Банком шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя, посилаючись на те, що Банк самостійно вніс зміни до умов кредитного договору, чим збільшив обсяг відповідальності/зобов`язання поручителя.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою задоволено.

Визнано поруку, укладену за Договором поруки № 62847 від 22 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 припиненою з моменту змін умов основного договору, в саме з 27 лютого 2015 року.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ПАТ «УкрСиббанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року та ухвалити нове, яким вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, представник ПАТ «УкрСиббанк» зазначила, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки банком не змінювалася процентна ставка за користування кредитними коштами, та зміни у кредитний договір не вносилися.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволені позову ПАТ «УкрСиббанк», визнавши поруку припиненою, оскільки надані ПАТ «УкрСиббанк» докази є неналежними, необґрунтованими та недостатніми.

Сторони про розгляд справи на 02 грудня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 132,143-145 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (11 грудня 2020 року).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості, задовольняючи зустрічний позов про припинення поруки з підстав ч.І ст. 559 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що збільшення ПАТ «УкрСиббанк» розміру процентної ставки за прострочення платежів потягло збільшення обсягу відповідальності поручителя без повідомлення та згоди на це останнього.

Колегія суддів погоджується з такими висновками не в повній мірі, з огляду на таке.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 22 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 60 000, 00 доларів США, строком до 22 листопада 2021 року, зі сплатою за використання кредитних коштів процентної ставки у розмірі 11,3 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 22 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 62847.

Пунктом 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року передбачено, що процентна ставка у розмірі 11,3 % за користування коштами застосовується протягом перших 30 календарних днів з дня видачі кредиту. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 даного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування у порядку, передбаченому пунктом 9.2 договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Пунктом 1.3.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року передбачено, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною першою пункту 9.2 договору.

Відповідно пункту 9.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року банк протягом дії цього договору, відповідно до умов пункту 1.3.1 може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни (неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором); та/або

б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань, передбачених цим договором; та/або

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Також у пункті 9.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року сторони погодили порядок збільшення розміру процентної ставки за договором, а саме: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про новий розмір процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору. Такий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору. У разі незгоди із встановлювальним згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання такої відповіді банк набуває право дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів. Сторони погодили, що факт неподання позичальником письмового повідомлення (відповіді) банку про його незгоду з такою новою процентною ставкою, вважається згодою на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку. Про збільшення процентної ставки банк у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника шляхом направлення йому письмового повідомлення поштою. У такому повідомленні банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата, з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки.

ПАТ «УкрСиббанк» не надано доказів виконання вимог пункту 9.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року щодо зміни розміру процентної ставки у сторону збільшення.

Із наданого банком розрахунку заборгованості за процентами слідує, що підвищена ставка (22,6%) замість передбаченої договором звичайної (11,3%) застосована за прострочення тіла кредиту у наступні періоди: у лютому 2015 року та щомісяця з вересня 2015 року по травень 2017 року включно.

Відповідно до пункту 9.4 договору про надання споживчого кредиту №0 від 22 листопада 2006 року зміни до договору оформлюються шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до нього, крім випадків, коли цим договором прямо передбачено, що зміни його умов не потребують укладення будь-яких додаткових угод.

Згідно положень договору поруки № 62847 від 22 листопада 2006 року поручителю відомі усі умови договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року (пункт 1.2).

Пунктом 2.1 договору поруки № 62847 від 22 листопада 2006 року визначено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою розуміється як візування змін у кредитний договір поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями.

У пункті 11.2 договору про надання споживчого кредиту № 26-87G/06-2006И від 07 липня 2006 року сторонами обумовлено, що зазначене у пункті 11.1 договору повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу позичальнику, що вказана у розділі 12 цього договору.

Відповідно до положення ч.І ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується розмір його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору (Постанова Верховного Суду України від 21.05.2012 року у справах № 618цс 11 та від 18.06.2012 року у справі № 6-73цс12).

З матеріалів справи не вбачається та доказами не підтверджено, що поручитель надавала згоду на підвищення процентів у разі прострочення тіла кредиту.

Пункти 1.1. та п. 5.1. договору поруки не свідчать про згоду поручителя на односторонню зміну банком умов договору щодо підвищення розміру процентів та, як слід, на збільшення обсягу відповідальності поручителя, з огляду на таке.

Так, ПАТ «УкрСиббанк» всупереч умовам кредитного договору, зокрема п. п. 1.3.1, 1.3.2, та п. п. 9.1, 9.2, 9.4. без повідомлення і згоди на те поручителя, запровадивши нову систему нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу збільшив розмір процентів за користування кредитом в частині прострочених платежів, про що направив письмову пропозицію позичальнику, проти якої той не заперечував і таким чином виразив цим згоду. Це потягло за собою збільшення обсягу відповідальності поручителя без його повідомлення та без отримання на це згоди останнього.

Заявлені ПАТ «УкрСиббанк» вимоги до поручителя в контексті того, що укладаючи договір поруки поручителю були відомі умови кредитного договору про можливість банку за власною ініціативою змінювати розмір процентів, не враховують вимоги пункт 2.1. договору поруки, а також пункту 1.3 та розділу 9 кредитного договору, якими передбачається певна процедура встановлення нового розміру процентів та за наявності для цього певних обставин, що не звільняє кредитора від отримання згоди поручителя в разі збільшення обсягу відповідальності останнього.

У Постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 року по справі № 6-97цс13 також зазначено, що висновок судів про достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору є безпідставним, якщо договором поруки чітко визначена необхідність узгодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, унаслідок яких збільшується відповідальність останнього. Порушення цих умов відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України тягне припинення поруки.

З матеріалів справи вбачається, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, а тому до спірних правовідносин мають бути застосовані ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Крім того, ч.10 ст.11 «Про захист прав споживачів» передбачено, що 60-тиденний строк має відраховуватись саме з дати отримання, а не відправлення вимоги.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку (постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року, справа №6-57цс12).

В матеріалах справи відсутні докази про отримання ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення кредиту. Сама по собі наявність вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості чи квитанції, яка підтверджує її відправку, не може бути доказом отримання позичальником цієї вимоги.

Враховуючи наведене, суд правомірно вважав, що порука припинилася з підстав ч.І ст. 559 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зазначено, «якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Наведені приписи дають підстави до висновку, що ч.10 ст. 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про зміну судового рішення в частині мотивування відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , з тих підстав, що ПАТ «Укрсиббанк» не направляв вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитним договором передбачена можливість зміни процентної ставки без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, що на думку апелянта означає згоду поручителя на збільшення обсягу його відповідальності, є неспроможними, оскільки не узгоджуються з умовами договору поруки і не спростовує встановлені судом обставини про відсутність повідомлення поручителя і ненадання доказів отримання від поручителя згоди на збільшення обсягу його відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактичного збільшення відповідальності поручителя за кредитним договором не відбулось суперечать встановленим у справі обставинам, які перевірені і підтверджені під час апеляційного розгляду справи і тому висновок районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про зміну судового рішення в частині її мотивування, в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 рокув частині мотивування відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 змінити.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 грудня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк