РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/5296/14-ц

Провадження № 22-ц/4815/190/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В. , Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на

предмет спору на стороні

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року (ухвалене у складі судді Довгого І.І., повний текст рішення складено 08 листопада 2019 року) та на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2019 року (постановлену у складі судді Довгого І.І.) про виправлення описки у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

29 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 18.01.1999 року між нею та відповідачем було укладено шлюб.

За час подружнього життя ними було придбано автомобіль марки "MITSUBISHI", р.н.з. НОМЕР_1 ; житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , закінчений будівництвом; земельну ділянку, площею 0,1957 га, що виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, згідно рішення Тиненської сільської ради № 212 від 09 червня 2005 року.

Просила суд поділити між нею та відповідачем майно придбане в шлюбі, а саме: житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 ; автомобіль марки "MITSUBISHI" реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та земельну ділянку площею 0,1957 га, передану у власність для будівництва житлового будинку.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки "MITSUBISHI", 2007 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Визнано, що ідеальні частки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у спільному майні автомобіля "MITSUBISHI" 2007 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , становлять по 1/2 частині за кожним.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що земельна ділянка, яка виділена для будівництва житлового будинку і надвірних споруд площею 0,1957 га та житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 не можуть бути об`єктами поділу, в зв`язку з чим позов в частині визнання спільною сумісною власністю спірного житлового будинку та земельної ділянки та визнання за позивачем право власності на 1/2 частину будинку і 1/2 частину земельної ділянки не підлягає до задоволення.

Спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та підлягає до залишення у спільній частковій власності сторін, з визначенням їх ідеальних часток власності в цьому майні.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2019 року виправлено арифметичну помилку, допущену в рішенні Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року в цивільній справі № 572/5296/14-ц, виклавши абзац резолютивної частини в наступній редакції: "Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1500 грн судових витрат".

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 , покликаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу на рішення та ухвалу суду.

Апеляційна скарга мотивована незаконністю оскаржуваного рішення та ухвали суду.

Вказує, що з часу зупинення провадження у справі пройшло понад три роки, за цей період відповідач ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, своєму рідному брату ОСОБА_3 , з метою виведення майна зі статусу спільно набутого майна подружжя.

З огляду на це, нею було подано заяву про зміну предмета позову, у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи, у прийнятті якої судом було неправомірно відмовлено.

На відмітці про реєстрацію місця проживання, що міститься у її паспорті вказано про те, що з 2000 року вона зареєстрована у спірному будинку АДРЕСА_1 .

Згідно даних технічного паспорту на будинок від 20.06.2016 року будинок побудовано у 2008 році.

Судом неправильно визначено розмір стягнутих з неї судових витрат.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у період з 18 січня 1999 року по 22 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_3 та заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2014 року (а.с. 7, 11, т. 1).

В період перебування сторін у шлюбі ОСОБА_2 , на підставі рішення Тинненської сільської ради від 09.06.2005 року, набув право власності на земельну ділянку, площею 0,1957 га, що розташована в с. Тинне Сарненського району Рівненської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 226667 від 24.10.2008 року (а.с. 13, т.1).

За адресою: АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів побудовано житловий будинок, що підтверджується довідкою виконкому Тинненської сільської ради від 21.09.2015 року № 270 (а.с. 149, т.1).

З березня 2010 року у вищевказаному будинку, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 97, т. 1).

Факт реєстрації у будинку позивачки ОСОБА_1 з 2010 року підтверджується також відміткою у паспорті останньої (а.с. 17, т.1).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копії звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкту: індивідуальний житловий будинок на АДРЕСА_1 ; робочих проектів газифікації житлового будинку на АДРЕСА_1 , вказаний житловий будинок будувався під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а завершено будівництво у 2008 році.

Згідно довідки виконавчого комітету Тинненської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 22.10.2014 року № 29 на гр. ОСОБА_2 зареєстроване домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 , згідно погосподарської книги № НОМЕР_4 (а.с. 8, т.1).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною другою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого ними за час шлюбу.

Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.

Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення стосовно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Тлумачення наведених норм права дозволяє дійти висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах: від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, від 7 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У матеріалах справи відсутні докази прийняття до експлуатації житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 та державної реєстрації права власності на нього.

Разом з тим, судом встановлено факт зведення сторонами вказаного будинку за час шлюбу та їх проживання у цьому будинку.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних положень чинного законодавства та висновків Верховного Суду щодо їх застосування, наявні достатні правові підстави для визнання спірного нерухомого майна: житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 та земельної ділянки, для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, площею 0,1957 га, згідно рішення Тинненської сільської ради № 212 від 09.06.2005 року об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки вказане майно набуте сторонами за час шлюбу, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя відповідачем не спростована.

У зв`язку з цим спірне нерухоме майно підлягає поділу між колишнім подружжям у рівних ідеальних частках (без реального поділу).

Відчуження 03.06.2015 року ОСОБА_2 спірної земельної ділянки своєму братові ОСОБА_3 за договором дарування, не позбавляє ОСОБА_1 її права на Ѕ ідеальної частки у власності на вказане нерухоме майно, так як таке майно, на момент відчуження було об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя та вибуло із власності ОСОБА_1 поза її волею.

Ураховуючи те, що судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 та земельної ділянки, для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, площею 0,1957 га, згідно рішення Тинненської сільської ради № 212 від 09.06.2005 року, не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення, у цій частині, підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення таких позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 та земельної ділянки, для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, площею 0,1957 га, згідно рішення Тинненської сільської ради № 212 від 09.06.2005 року, а також в частині розподілу судових витрат скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 та земельної ділянки, для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, площею 0,1957 га, згідно рішення Тинненської сільської ради № 212 від 09.06.2005 року задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, площею 0,1957 га, згідно рішення Тинненської сільської ради № 212 від 09.06.2005 року.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальної частки у праві власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, площею 0,1957 га, згідно рішення Тинненської сільської ради № 212 від 09.06.2005 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3776 грн 40 коп судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції а також 2134 грн 47 коп за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М Ковальчук