справа № 947/5275/20
провадження № 2/521/2497/20
02 грудня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого судді Леонова О.С.,
за участю секретаря судового засідання Філозофенко А.С.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у підготовчому відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
12.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом проти ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2020 року цивільна справа (№947/5275/20, провадження №2/521/2494/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, була передана Київським районним судом м. Одеси за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.
Договором позики було передбачено строк повернення позики до 15.12.2019 року.
У зв`язку з тим, що позивачем було вичерпано всі можливі заходи впливу на Відповідача, шляхом неодноразового нагадування йому про необхідність повернення позики, в тому числі офіційним листом-повідомленням в порядку досудового врегулювання спору відповідач по справі не повернув кошти у визначений у Договорі строк, добровільно сплатити суму позики відмовляється, позивач змушений звернутися до суду з дійсним позовом.
25.11.2020 року від позивача надійшла заява про ухвалення рішення щодо судових витрат понесених позивачем, в якій просять стягнути з ОСОБА_2 суму судових витрат пов`язаних із розглядом справи, а саме: вартість відправки поштової кореспонденції на суму 167,50 грн.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надавав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою суду від 02.12.2020 року закінчено підготовче провадження по справі та ухвалено провести заочний розгляд справи.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, ОСОБА_1 надав до суду докази понесення ним судових витрат для забезпечення процесуальних дій (відправки поштової кореспонденції), необхідних для розгляду справи, в якій просять стягнути з ОСОБА_2 суму судових витрат пов`язаних із розглядом справи, а саме: вартість відправки поштової кореспонденції на суму 167,50 грн.
Розписку ОСОБА_2 від 05.11.2019 року суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору позики у письмовій формі. Крім того, наявність розписки у позивача є доказом факту невиконання грошових зобов`язань з боку відповідача.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк.
Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-50цс16, договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки.
Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15 визначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ).
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Це узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
У відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини другої статті 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесення судових витрат на відправку поштової кореспонденції, Позивачем надано оригінал фіскальних чеків від 24.06.2020 року, 29.10.2020 року; 30.10.2020 року, 02.11.2020 року.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 840 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись , ст. ст. 4, 13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 263, 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики, задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 47 801 грн. 33 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за період дії договору позики у розмірі 785 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні виплати за період прострочення повернення суми позики у розмірі 971 грн. 72 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три процента річних від простроченої суми виконання грошового зобов`язання у розмірі 1238 грн. 95 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати для забезпечення процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, за витрачену вартість відправки поштової кореспонденції в розмірі 167,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 14.12.2020 року.

Головуючий О.С. Леонов

14.12.20