КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2353/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та апеляційну скаргу прокурора Київської області на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Дубас Т.В. у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся з вказаним позовом, в якому просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з позовом та поновити його, захистивши право,

визнати недійсними розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року та № 3431 від 12 грудня 2012 року,

витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5036, ОСОБА_3 земельні ділянки площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 та площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035, ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037, ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038, ОСОБА_5 земельні ділянки площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5028, площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5029, площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5030 та площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5041, які знаходяться в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області,

стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір.

Посилається на те, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 132 від 14 квітня 2003 року Боярській лісовій дослідній станції Національного аграрного університету (перейменовано на Національний університет біоресурсів і природокористування України) надано в постійне користування 373,2 га земель для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області та видано Державний акт на право постійного користування серії III-КВ № 022928, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 552.

З метою присвоєння кадастрового номера вищевказаній земельній ділянці на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 169 від 06 березня 2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та п. 2 даного розпорядження передано в постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельну ділянку загальною площею 373,2166 га для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

На підставі листа Національного університету біоресурсів і природокористування України № 2608 від 07 жовтня 2009 року розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року внесено зміни в розпорядження № 169 від 06 березня 2009 року та викладено п. 2 даного розпорядження в новій редакції: «передати в постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельну ділянку загальною площею 373,2166 га, для ведення лісового господарства 361,2836 га, з них: 4,6003 сіножатей (сільськогосподарські землі), 351,1644 га лісів та лісовкритих площ, 3,1356 га забудованих земель, 2,3833 га землі під внутрішніми водами, 11,9330 га землі для ведення підсобного сільського господарства, в тому числі: ріллі-9,4080 га, під господарськими будівлями-1,1896 га, не рекультивовані землі-1,3354 га в межах Чабанівської селищної ради.

На підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року Національному університету біоресурсів і природокористування України (відокремлений підрозділ «Боярська лісова науково-дослідна станція») видано: Державний акт серії ЯЯ №140063 на право постійного користування земельною ділянкою площею 11,9330 га з кадастровим номером :02:002:5003 площею 11,330 га з кадастровим номером :02:002:5003 для ведення підсобного сільського господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, який зареєстровано 13 вересня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00051; державний акт серії ЯЯ №140064 на право постійного користування земельною ділянкою площею 229,0789 га з кадастровим номером :4 для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, який зареєстровано 13 вересня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00049.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12.12.2012 № 3431 вилучено з постійного користування Національного університету біоресурсів і природокористування України земельні ділянки загальною площею 1,3871 га в адміністративних межах Чабанівської селищної ради та за рахунок вищевказаних земель передано у власність громадянам земельні ділянки, зокрема: ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5041 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5029 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_14 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5028 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_15 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5030 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 належні їм земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 25.12.2012 року відчужили ОСОБА_18 , а ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на підставі договорів купівлі-продажу від 27.12.2012 року та 28.12.2012 року відчужили ОСОБА_16 .

ОСОБА_18 відчужила ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5036 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2017року, а земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2017року відчужила ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_16 відчужив ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2013 року, земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2013 року відчужив ОСОБА_6 , а земельні ділянки площами по 0,11 га з кадастровими номерами :02:002:5028, :02:002:5029, :02:002:5030 та :02:002:5041 на підставі договорів купівлі-продажу від 29.04.2013року відчужив ОСОБА_5 .

Прийняття розпорядження Києво-Святошинською районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року про внесення змін в розпорядження № 169 від 06 березня 2009 року, подальше припинення права постійного користування Національного університету біоресурсів і природокористування України земельною ділянкою площею 11,9330 га та подальша передача частини цієї ділянки у власність громадянам суперечить вимогам чинного законодавства.

Вказанерозпорядження не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки проект землеустрою щодо відведення у постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України (відокремлений підрозділ «Боярська лісова науково-дослідна станція») земельної ділянки площею 11,9330 га з кадастровим номером :02:002:5003 для ведення підсобного сільського господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області не розроблявся.

Києво-Святошинською районною державною адміністрацією порушено порядок зміни цільового призначення наданої у постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельної ділянки. В даному випадку вилучення оспорюваної земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 11,9330 га уповноваженим державним органом не проводилось.

Прийняття розпорядження Києво-Святошинською районною державною адміністрацією № 273 від 21 січня 2010 року про внесення змін в розпорядження № 169 від 06 березня 2009 року є фактично вилученням неуповноваженим органом виконавчої влади лісової ділянки площею 11,9330 га із загального масиву земель лісогосподарського призначення площею 373, 2166 га та є незаконною зміною її цільового призначення із категорії земель лісогосподарського призначення в категорію сільськогосподарських земель, у тому числі за відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, що підтверджується листом Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 12.09.2017 року № 04-36/1814.

Прийняття Києво-Святошинською районною державною адміністрацією незаконних, на думку позивача, розпоряджень № 273 від 21 січня 2010 року та № 3431 від 12 грудня 2012 року свідчить про те, що спірні землі вибули з власності держави поза волею їх належного розпорядника, яка в силу вимог статті 122 Земельного кодексу України є Київська обласна державна адміністрація.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року в задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в мотивувальній частині, вказавши, що підставою для відмови у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області є незаконність та необґрунтованість позовних вимог.

Зазначає, що в обґрунтування рішення суд з посиланням на відповідні положення ЗК України та ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» вказав, що районні державні адміністрації не наділені повноваженнями щодо вилучення, зміни цільового призначення і надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення державної форми власності та не відповідає вимогам законодавства розпорядження Києво - Святошинської районної державної адміністрації від 12 грудня 2012 року №3431 про вилучення з постійного користування Національного університету біоресурсів і природокористування України земельної ділянки площею 1,3871 га і подальше надання за її рахунок лісових земельних ділянок у власність третім особам у справі, а в подальшому і відповідачам. Всупереч доводам суду відповідачу ОСОБА_1 земельна ділянка не надавалась, ані розпорядженням Києво - Святошинської районної державної адміністрації, ані рішенням будь - якого іншого державного органу. Згідно Інформаційної довідки з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 набула на підставі цивільно - правової угоди.

Доводи прокурора в обґрунтування позовних вимог базуються виключно на припущеннях, порушення можливо були допущені Києво - Святошинською районною державною адміністрацією, а не відповідачем ОСОБА_1 чи іншими відповідачами, прямі претензії до яких фактично відсутні. Позивачем не надано будь - яких доказів встановлення вини службових осіб Києво - Святошинської районної державної адміністрації чи інших посадових осіб, або відомостей про ініціювання перевірок з цього питання.

Недоведений вказаний у рішенні суду висновок про те, що земельна ділянка ОСОБА_1 та інших громадян входила до складу масиву земель лісогосподарського призначення площею 373,2166 га для ведення лісового господарства, який перебував у користуванні Національного університету біоресурсів і природокористування України, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цього висновку матеріали справи не містять.

Суд не взяв до уваги доводи ОСОБА_1 щодо безпідставності заявлення прокурором позову. Київську обласну державну адміністрацію ніяким чином не було обмежено у реалізації своїх прав, у тому числі у праві звернення до суду, проте таке право нею використане не було. Враховуючи положення Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Київська обласна державна адміністрація мала усі можливості звернутись до суду з позовом про оспорювання розпоряджень Києво - Святошинської районної державної адміністрації, оскарження яких є предметом розгляду у даній справі. Крім того, позиція прокуратури з адміністрацією не узгоджувалась, про що свідчить лист, наявний у матеріалах справи, з якого вбачається, що Київська обласна державна адміністрація дізналась про існування даної справи вже після відкриття провадження у справі, що не заперечувалось прокурором і неодноразово повторювалось ним під час розгляду справи.

У справі відсутні обставини, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Київською обласною державною адміністрацією, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом дієздатності, своїх функцій щодо захисту державних інтересів. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Посилається на те, що судом неправильно застосовано норми статей 256, 257, 261, 267 ЦК України щодо позовної давності. Судом безпідставно зроблено акцент на тій частині ст.261 ЦК України, яка пов`язує перебіг позовної давності з часом, коли особа могла довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, вказавши на можливість Київської обласної державної адміністрації бути обізнаною з 21.01.2010 року і 12.12.2012 року про допущені порушення, тобто з моменту видачі розпоряджень Києво - Святошинською районною державною адміністрацією №№273,3431. Матеріалами справи доведено і сторонами не заперечується, що Київська обласна державна адміністрація не була учасником спірних правовідносин щодо передачі у приватну власність земель лісогосподарського призначення та подальшого їх відчуження на підставі цивільно - правових угод. Доказів інформування Київської обласної державної адміністрації Києво - Святошинською районною державною адміністрацією про видачу оскаржуваних розпоряджень відповідачами не надано. Судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано позиції Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 22.05.2018 року у справі №469/1203/15-ц, від 06.06.2018 року у справі №372/1387/13-ц, від 20.06.2018 року у справі №697/2751/14-ц про те, що неправильними є висновки судів про обізнаність держави через утворені нею органи з фактом правопорушення з моменту його вчинення, оскільки закон пов'язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи порушення, а з часом коли в дійсності стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів (зокрема, після проведення перевірки). З урахуванням позиції викладеної Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 488/5476/14-ц помилковими є посилання суду на положення Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції від 12.10.2013 року) та наказів Генерального прокурора України №3гн від 19.09.2005 року, №3гн від 18.10.2010 року та №3гн від 07.11.2012 року та висновок про обов`язок прокурора здійснювати нагляд за додержанням законодавства органами виконавчої влади при прийнятті ними відповідних рішень. Матеріали справи свідчать про те, що прокурору стало відомо про необхідність захисту прав та інтересів держави у спірних правовідносинах в судовому порядку лише у 2017 році за результатами системного аналізу інформацій виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 18.09.2017 року №459, Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 12.09.2017 року №04-36/1814, що підтвердили незаконне відведення у власність спірних земельних ділянок державного лісового фонду.

Представник відповідача ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу прокурора Київської області, в якому просив рішення суду змінити в мотивувальній частині, вказавши, що підставою для відмови у задоволенні позову є незаконність та необгрунтованість позовних вимог. Посилається на те, що передача спірних земельних ділянок громадянам відбувалась на підставах передбачених законом, зокрема, відповідно до положень ЗК України, тому інтереси Київської обласної державної адміністрації не зачіпаються. Київська обласна державна адміністрація мала усі можливості отримати інформацію про прийняття Києво - Святошинською районною державною адміністрацією оспорюваних розпоряджень у межах строку позовної давності, безперечно володіла такою інформацією, мала можливість і право звернутись до суду з позовом про оспорювання розпоряджень Києво - Святошинської районної державної адміністрації, оскарження яких є предметом розгляду у даній справі. Прокурор діє як альтернативний суб`єкт звернення до суду, замінивши собою належного суб`єкта владних повноважень - Київську обласну державну адміністрацію, яка вправі самостійно захищати інтереси, в разі, коли б вважала, що порушення дійсно мало місце, проте не зробила це і до сьогоднішнього дня. У даній справі відсутні обставини, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Київською обласною державною адміністрацією, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту державних інтересів. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, апеляційну скаргу прокурора відхилити. Посилається на те, що вона є добросовісним набувачем, оскільки купила земельні ділянки за договорами купівлі - продажу - відплатними договорами, в яких продавцем була особа, яка мала право на відчуження землі. Підтвердження власності ОСОБА_3 надавалось прокурором, проте прокурор не зазначає про те, що ОСОБА_3 та продавець земельних ділянок діяли добросовісно. Не надано доказів, що право власності на земельні ділянки, які придбала ОСОБА_3 належали на момент заключення договорів купівлі - продажу іншим особам, у тому числі державі чи Національному університету біоресурсів та природокористування. Київська обласна державна адміністрація, у підпорядкуванні якої знаходиться Києво - Святошинська районна державна адміністрація володіла інформацією про прийняття оспорюваних розпоряджень та могла їх оскаржити протягом строку позовної давності, але таким правом не скористалася. Прокурор також мав можливість виявити це своєчасно та подати відповідний позов, але таким правом не скористався та не притягнув до відповідальності керівників чи працівників Києво - Святошинської районної державної адміністрації, яка на його думку незаконно розпорядилася землею.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечив посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі, проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 заперечив.

Представник ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечив. Посилається на те, що ОСОБА_5 набула чотири земельні ділянки у 2013 році на підставі договорів купівлі - продажу, прокурором пропущено строк позовної давності, про застосування якого відповідачі зверталися до суду.

ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , проти апеляційної скарги прокурора заперечила посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційні скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки моментом, коли Київська обласна державна адміністрація могла довідатися про порушення своїх прав, є дата прийняття оскаржуваних розпоряджень - 21.01.2010 року та 12.12.2012 року, так як вона є уповноваженим органом держави на розпорядження спірними земельними ділянками, що перебувають у державній власності та зобов`язана знати про стан своїх майнових прав.

Доводи заступника прокурора, що про порушення вимог земельного законодавства органам прокуратури стало відомо лише у 2017 році за результатами системного аналізу інформацій виробничого об`єднання «Укрдержліспроект», Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства та інших органів державної влади, установ та організацій, а тому перебіг позовної давності за позовною заявою повинен починатися саме з 2017 року, суд не прийняв до уваги, оскільки обласна державна адміністрація могла дізнатися про порушення своїх прав раніше за органи прокуратури - з дати прийняття оскаржуваних розпоряджень.

Вказівки щодо проведення прокурорського нагляду органами прокуратури були передбачені відомчими актами Генерального прокурора України, зокрема наказами від 19.09.2005 № 3гн, від 18.10.2010 № 3гн та від 07.11.2012 № 3гн, де містяться такі вказівки до прокурорів: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Отже, органи прокуратури також могли та мали об`єктивну можливість довідатися про порушення прав Київської обласної державної адміністрації з моменту прийняття оспорюваних розпоряджень, оскільки на той час у них був прямий обов`язок та можливість здійснювати прокурорський нагляд за додержанням законодавства при прийнятті актів органами влади.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 132 від 14 квітня 2003 року Боярській лісовій дослідній станції Національного аграрного університету надано в постійне користування 373,2 га земель для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області та видано Державний акт на право постійного користування серії III-КВ № 022928, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 552.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 945 від 30 жовтня 2008 року Національний аграрний університет перейменовано в Національний університет біоресурсів і природокористування України.

З метою присвоєння кадастрового номера вищевказаній земельній ділянці на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 169 від 06 березня 2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та п. 2 даного розпорядження передано в постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельну ділянку загальною площею 373,2166 га для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

Напідставі листа Національного університету біоресурсів і природокористування України № 2608 від 07 жовтня 2009 року розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року внесено зміни в розпорядження № 169 від 06 березня 2009 року та викладено п. 2 даного розпорядження в новій редакції: «передати в постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельну ділянку загальною площею 373,2166 га, для ведення лісового господарства 361,2836 га, з них: 4,6003 сіножатей (сільськогосподарські землі), 351,1644 га лісів та лісовкритих площ, 3,1356 га забудованих земель, 2,3833 га землі під внутрішніми водами, 11,9330 га землі для ведення підсобного сільського господарства, в тому числі: ріллі-9,4080 га, під господарськими будівлями-1,1896 га, не рекультивовані землі-1,3354 га в межах Чабанівської селищної ради.

На підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року Національному університету біоресурсів і природокористування України (відокремлений підрозділ «Боярська лісова науково-дослідна станція) видано: Державний акт серії ЯЯ №140063 на право постійного користування земельною ділянкою площею 11,9330 га з кадастровим номером :02:002:5003 площею 11,330 га з кадастровим номером :02:002:5003 для ведення підсобного сільського господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, який зареєстровано 13 вересня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00051; державний акт серії ЯЯ №140064 на право постійного користування земельною ділянкою площею 229,0789 га з кадастровим номером :4 для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, який зареєстровано 13 вересня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00049.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12.12.2012 року № 3431 вилучено з постійного користування Національного університету біоресурсів і природокористування України земельні ділянки загальною площею 1,3871 га в адміністративних межах Чабанівської селищної ради та за рахунок вищевказаних земель передано у власність громадянам земельні ділянки, зокрема: ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5041 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5029 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_14 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5028 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_15 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5030 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 належні їм земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 25.12.2012 року відчужили ОСОБА_18 , а ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на підставі договорів купівлі-продажу від 27.12.2012 року та 28.12.2012 року відчужили ОСОБА_16 .

ОСОБА_18 відчужила ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5036 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2017року, а земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2017року відчужила ОСОБА_3 .

ОСОБА_16 відчужив ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2013 року, земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2013 року відчужив ОСОБА_6 , а земельні ділянки площами по 0,11 га з кадастровими номерами :02:002:5028, :02:002:5029, :02:002:5030 та :02:002:5041 на підставі договорів купівлі-продажу від 29.04.2013року відчужив ОСОБА_5 .

Земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035 було відчужено ОСОБА_18 на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2019 року № 55.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення належать землі, зайняті зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування, відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Частиною2 статті 84 ЗК України передбачено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади (абзац перший пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 5 частини першої статті 31 Лісового кодексу України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування, зокрема, із земель державної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів за рішеннями Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій відповідно до їх повноважень.

Частина шоста статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 ЗК України.

Таким чином, рішення про вилучення спірної земельної ділянки має право приймати відповідний орган державної виконавчої влади, який в силу вимог статей 6,19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно дост. 17, ч. 1 ст. 20, ч. 3 ст. 122 та ч. 5 ст. 149 ЗК України, ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» районні державні адміністрації не наділені повноваженнями щодо вилучення, зміни цільового призначення і надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення державної форми власності.

Згідно з наведеними положеннями Закону вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні Національного університету біоресурсів і природокористування України, і передання у власність такої ділянки належало до повноважень Київської обласної державної адміністрації.

З відповіді Київського обласного по м. Києву Управління лісового та мисливського господарства від 12 вересня 2019 року за №04-36/1814, наданої у відповідь на лист Прокуратури Київської області вбачається, що Управління не надавало погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення із кадастровими номерами: :02:002:5003, :02:002:5028, :02:002:5029, :02:002:5030, :02:002:5034, :02:002:5035, :02:002:5036, :02:002:5037, :02:002:5038, :02:002:5041.

Враховуючи вищевикладені обставини, судом вірно встановлено та підтверджуються доводи прокурора про те, що Києво - Святошинською районною державною адміністрацією всупереч вимогам Земельного кодексу України, Лісового кодексу України, Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про землеустрій» прийнято розпорядження № 273 від 21 січня 2010 року про внесення змін в розпорядження № 169 від 06 березня 2009 року, яким безпідставно змінено цільове призначення лісової ділянки площею 11,9330 га із загального масиву земель лісогосподарського призначення площею 373, 2166 га, належних на праві постійного користування державній лісогосподарській установі, із категорії земель лісогосподарського призначення на сільськогосподарські землі для ведення підсобного господарства. Вилучення спірної земельної ділянки уповноваженим органом не проводилось, а прийняття таких розпоряджень є фактично вилученням неуповноваженим органом виконавчої влади лісової ділянки площею 11,9330 га із загального масиву земель лісогосподарського призначення площею 373, 2166 га та є незаконною зміною її цільового призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію сільськогосподарських земель.

Також, не відповідає вимогам законодавства і розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12.12.2012 року № 3431 про вилучення з постійного користування Національного університету біоресурсів і природокористування України земельної ділянки площею 1,3871 га і подальше надання за її рахунок лісових земельних ділянок у власність третім особам у справі, а в подальшому і відповідачам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , що передача земельних ділянок громадянам відбулась на підставах передбачених законом, зокрема відповідно до положень Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про визнання незаконними розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 21.01.2010 року № 273 та розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12.12.2012 року № 3431.

Відповідно до вимог ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Згідно ст.386ЦК України державазабезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Судом встановлено, що вказаною незаконною передачею у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 належної державі земельної ділянки лісового фонду зачіпаються інтереси держави.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Оскільки спірна земля в подальшому відчужена за відплатними договорами, а майно, дійсним власником якого є держава, було передано поза волею останньої, то на підставі ст. 388 ЦК України дійсний власник має право на його витребування від набувача у судовому порядку.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 14.11.2018 року у справі 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Власник з дотриманням вимог ст.ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. У спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст. 13, ч. 7 ст. 41, ч. 1 ст. 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (ст.ст. 18, 19, п. «а» ч. 1 ст. 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вищевказані оспорювані розпорядження Києво - Святошинської районної державної адміністрації в силу вимог законодавства України порушують публічний порядок через те, що спрямовані на протиправне вилучення з користування держави земельних ділянок, у зв`язку з чим позовні вимоги Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 спірних земельних ділянок є обґрунтованими,доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона є добросовісним набувачем земельних ділянок, а доводи прокурора базуються виключно на порушеннях, які можливо були допущені Києво - Святошинською районною державною адміністрацією, а не безпосередньо відповідачем ОСОБА_1 чи іншими відповідачами - фізичними особами, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують встановлені обставини справи та не є підставою для відмови у застосуванні положень ст. 388 ЦК України та витребуванні земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Що стосується висновку суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 08 травня 2018 року у справі №911/2534/17, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Отже, якщо в передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор.

На такі позови поширюються положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з часом, коли стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.

Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 06 червня 2018 року у справі №372/1837-13-ц.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 про безпідставність заявлення прокурором позову у даній справі, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.45 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року, чинній на час звернення до суду, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України у редакції Кодексу 2004 року).

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави (частина третя статті 36-1 Закону № 1789-XII). За наявності зазначеної підстави з метою представництва держави прокурор має, зокрема, право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами (пункт 1 частини п`ятої зазначеної статті). Обираючи форму представництва, передбачену частиною п`ятою статті 36-1 Закону № 1789-XII, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення, зокрема, інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту (частина шоста вказаної статті).

ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

З урахуванням характеру спору та особливого правового режиму використання земель державної власності лісогосподарського призначення, прокурором доведено необхідність представництва в суді законних інтересів держави у вказаній справі, оскільки орган державної влади - Київська міська державна адміністрація інтереси держави не захищала.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що моментом коли Київська обласна державна адміністрація могла довідатися про порушення своїх прав, є дата прийняття оскаржуваних розпоряджень - 21.01.2010 року та 12.12.2012 року, так як остання є уповноваженим органом держави на розпорядження вищезазначеними земельними ділянками, що перебувають у державній власності та зобов`язана знати про стан своїх майнових прав, а з позовом прокуратура в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернулась лише 11 грудня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Матеріалами справи доведено, що Київська обласна державна адміністрація не була учасником спірних правовідносин щодо передачі у приватну власність земель лісогосподарського призначення та подальшого їх відчуження на підставі цивільно - правових угод. Доказів інформування Київської обласної державної адміністрації Києво -Святошинською районною державною адміністрацією про видачу оскаржуваних розпоряджень відповідачами суду не надано.

Єдиним доказом поінформованості Київської обласної державної адміністрації про порушення інтересів держави із зазначенням конкретних порушень є факт отримання нею копії позовної заяви з додатками разом з ухвалою про відкриття провадження у даній справі від 11.10.2017 року.

Крім того, помилкові посилання суду на положення Закону України «Про прокуратуру» та накази Генерального прокурора України від 19.09.2005 року № 3гн, від 18.10.2010 року № 3гн та від 07.11.2012 року № 3гн та висновок про обов'язок прокурора здійснювати нагляд за додержанням законодавства органами виконавчої влади при прийнятті ними відповідних рішень, оскільки згідно висновку викладеному Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі №488/5476/14-ц положення вказаного Закону не зобов`язували прокурора здійснювати перевірку додержання законів при винесенні будь-якого рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, а лише за наявності для цього відповідних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурору стало відомо про необхідність захисту прав та інтересів держави у спірних правовідносинах в судовому порядку лише у 2017 році за результатами системного аналізу інформацій виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 18.09.2017 року №459, Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 12.09.2017 року №04-36/1814, що підтвердили незаконне відведення у власність спірних земельних ділянок державного лісового фонду.

Враховуючи те, що позивачем не був пропущений строк позовної давності, порушення прав Київської міської державної адміністрації, в інтересах якої звернувся прокурор, знайшло своє підтвердження при розгляді справи, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Виходячи із встановлених обставин справи та доказів наданих суду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. Апеляційна скарга прокурора Київської області підлягає задоволенню як підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи в частині застосування строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Київської області - задовольнити.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації - задовольнити.

Визнати недійсними розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 21.01.2010 року № 273 та розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12.12.2012 року № 3431.

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5036, ОСОБА_3 земельні ділянки площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 та площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035, ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037, ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038, ОСОБА_5 земельні ділянки площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5028, площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5029, площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5030 та площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5041, які розташовані в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.