Справа № 510/1186/19
Провадження № 2/510/214/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, щодо їх задоволення заперечує, вважає їх такими, що були пред`явлені безпідставно. В ході розгляду справи надав відзив на позов, в ньому посилався на недостатність надання доказів, які б підтверджували обставини заявленого позову, зазначив також і те, що в даному спорі позивачка не може претендувати на спадщину після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вони не набули права власності на квартиру АДРЕСА_1 , в них не було правовстановлюючих документів на спірну нерухомість, вони не пройшли процедуру реєстрації права власності на вищевказану квартиру. Представник відповідача не заперечував того факту, що нині померлі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були прописані за вищевказаною адресою, оскільки на ім`я ОСОБА_2 видавався ордер на заселення у спірну квартиру, яка була надана ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради від 05.12.2007р. № 333 «Про затвердження протоколу житлово-побутової комісії», однак наполягав на тому, що правовстановлюючого документу на квартиру ОСОБА_2 ніхто не видавав, в архівах БТІ відповідних реєстрацій та правовстановлюючих документів щодо квартири не значиться. Щодо процедури прийняття спадщини та черговості спадкоємців, представник відповідача у своєму відзиві звернув увагу на те, що заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 була подана нотаріусу із пропущенням строку (6 місяців), встановленого для подачі заяви про прийняття спадщини, отже вона не може вважатися такою, що була подана своєчасно, будь-яких інших доказів фактичного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивачкою не надано. З урахуванням доводів, викладених у відзиві на позов, наданих в судовому засіданні під час розгляду справи, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 на задоволенні позову наполягав, всі необхідні докази, вказані у відзиві представника відповідача на позов, надав та заявив про їх забезпечення у передбаченому законом порядку. Зазначив, що причиною звернення позивачки до суду була відмова ОСОБА_1 нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, причому причиною відмови було вказано нотаріусом відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Щодоправ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 зазначив, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Ренійської міської ради №323 від 29 липня 2005 року «Про затвердження списків підтоплених житлових будинків» будинок АДРЕСА_2 , де Ѕ його частина належала на праві приватної власності ОСОБА_2 , визнано аварійним, непридатним для проживання мешканців, у зв`язку із чим необхідно їх відселення. Рішенням Виконавчого комітету Ренійської міської ради №333 від 05 грудня 2007 року «Про затвердження протоколу житлово-побутової комісії» ОСОБА_2 надано квартиру АДРЕСА_1 , 23 квітня 2008 року ОСОБА_2 видано ордер серії ЛК№5, в якому в складі сім`ї також зазначено її сина ОСОБА_3 . На підставі вказаного ордеру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали у спірній квартирі. Таким чином, хоча і не був оформлений правовстановлюючий документ на квартиру на ім`я ОСОБА_3 , однак, вона дійсно належала їй, вона користувалася та володіла житлом, за її згодою там було прописано її сина, вона несла витрати по оплаті за комунальні послуги. Згодом, після смерті ОСОБА_3 цей обов`язок перейшов до її сина, як спадкоємця за законом, який прийняв спадщину фактично, але не зміг її оформити на себе за відсутністю правовстановлюючих документів. Представником позивачки було звернено увагу на те, що раніше в провадженні Ренійського районного суду Одеської області знаходилася справа №510/2046/18 за заявою Ренійської міської ради Одеської області (заінтересована особа Виконавчий комітет Ренійської міської ради Одеської області) про передачу безхазяйної речі (спірної квартири) у власність територіальної громади міста Рені Одеської області, однак, після з`ясування обставин у справі (виявлено наявність спадкоємця, який подав заяву про прийняття спадщини на квартиру) представником заявника було подано заяву про залишення заяви без розгляду.З урахуванням обставин справи, наданих та витребуваних судом доказів, показань свідків, представник позивачки просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про одруження ОСОБА_6 із ОСОБА_5 ; копія витягу з реєстру прав власності на будинок по АДРЕСА_2 ; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2019р.; копія (архівна) рішення міськвиконкому № 323 від 29.07.2005р. «Про визнання аварійними домоволодінь, постраждалих від стихійного лиха в м.Рені»; копія списку аварійних домоволодінь, постраждалих від стихійного лиха в м.Рені; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_7 ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_7 ; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 05.12.2007р. №333 «Про затвердження протоколу житлово-побутової комісії»; копія талону зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання ОСОБА_2 (у зв`язку із смертю); копія талону зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання ОСОБА_3 (у зв`язку із смертю); копія заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 13.03.2019р.; лист начальника ВДРАЦС від 12.10.2019р.; відповідь начальника Ренійського РВ ГУДМС України в Одеській області від 16.10.2019р.; відповідь завідувачки Ренійської райдержнотконтори від 29.10.2019р.; копії Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 24.10.2019р. щодо заведення спадкових справ після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; копія паспорту на ім`я ОСОБА_3 ; копія поквартирної картки форми Б квартири по АДРЕСА_3 ; відповідь Ренійського міського голови від 23.12.2019р.; корінець ордеру № 5 серії ЛК від 23.04.2008р. на житлове приміщення, оформлений на ім`я ОСОБА_2 ; матеріали справи окремого провадження №510/2046/18 за заявою Ренійської міської ради Одеської області (заінтересована особа Виконавчий комітет Ренійської міської ради Одеської області) про передачу безхазяйної речі у власність територіальної громади міста Рені Одеської області.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі - ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження, відповідно до яких їхні батьки є тотожними. За життя ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 , де вона мешкала та була зареєстрована разом із своїм сином ОСОБА_3 .

На випадок смерті ОСОБА_2 не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно. За відсутності заповіту спадкування після смерті ОСОБА_2 здійснювалося за законом. Спадкоємцем першої черги за законом був її син ОСОБА_3 .

У передбачений законом строк ОСОБА_3 не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте, він по день її смерті мешкав разом із нею та був зареєстрований у спірній квартирі, доглядав за нею, як син, отже, - прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. За життя він заповіту не склав, будь-яким чином належним йому майном не розпорядився. Після смерті матері право на спадщину не оформив, оскільки в нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову квартиру.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка, як спадкоємиця третьої черги за законом, звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить її заява від 13.03.2019р. Проте, незважаючи на звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її неможливо у зв`язку із тим, що в неї відсутні відповідні правовстановлюючі документи на квартиру. Як зазначає позивачка, її представник, вини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у тому, що належного правовстановлюючого документу на спірну квартиру немає немає, оскільки всі правові підстави для набуття ОСОБА_2 були законними, обґрунтованими та дотримані у процесуальній процедурі, однак, не доведені до кінця. Це призвело, в даній ситуації до негативних правових наслідків та суперечок з приводу нерухомості.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ренійської міської ради №323 від 29 липня 2005 року «Про затвердження списків підтоплених житлових будинків» будинок АДРЕСА_2 , де Ѕ його частина належала на праві приватної власності ОСОБА_2 , визнано аварійним, непридатним для проживання мешканців, у зв`язку із чим було необхідно їх відселення. Рішенням Виконавчого комітету Ренійської міської ради №333 від 05 грудня 2007 року «Про затвердження протоколу житлово-побутової комісії» ОСОБА_2 надано квартиру АДРЕСА_1 , 23 квітня 2008 року ОСОБА_2 видано ордер серії ЛК№5, в якому в складі сім`ї також зазначено її сина ОСОБА_3 . На підставі вказаного ордеру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали у спірній квартирі. Отже, підстави для набуття ОСОБА_2 права на отримання нового житла в обмін на аварійне були законними, і, незважаючи на те, що до кінця ця процедура не була доведена (не виданий правовстановлюючий документ та не зареєстровано право власності на квартиру), квартира належала ОСОБА_2 та перебувала у її володінні та розпорядженні.

У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, про що 02.04.2019р. нотаріусом було винесено відповідну постанову.

Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із відсутністю таких.

Отже, після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на квартиру, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого ОСОБА_3 , і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою, безхазяйною не визнана

Заслухавши пояснення представника позивачки, заперечення представника відповідача, показання свідків, вивчивши матеріали справи та надані документи, додатково витребувані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У положенні п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За таких обставинах, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку.

Щодо отримання права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та входження нерухомості до складу спадщини:

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1 ст.46 Житлового Кодексу Української РСР (із наступними змінами та доповненнями) позачергове жиле приміщення надається громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання. Згідно ст.47 Житлового Кодексу Української РСР (із наступними змінами та доповненнями) норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65м.кв. на одну особу.

Як було встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 була власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_2 . Внаслідок стихійного лиха, яке трапилося в м. Рені Одеської області 12.07.2005р., м. Рені та житловому секторі громадян була спричинена шкода, чимало житлових будинків, у тому числі і будинок ОСОБА_2 , стали аварійними, непридатними для мешкання в них. У зв`язку із цим, Ренійським міськвиконкомом, рішенням №323 від 29.07.2005р., було визнано аварійними 142 домоволодіння по місту (у т.ч. і домоволодіння ОСОБА_2 ), такими, що підлягають розбору, складено список таких будинків та прийнято рішення про відселення мешканців. 05.12.2007р. рішенням №333 виконкому Ренійської міської ради було затверджено протокол житлово-побутової комісії, п.2.1. визначено : «Надати ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житлоплоща 36,15 кв.м. на склад сім`ї 2 людини». 23.04.2008р. ОСОБА_2 було видано ордер на право заселення у житлове приміщення квартири АДРЕСА_1 на родину з 2 членів сім`ї ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 р ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 були зареєстровані (прописані) за вищевказаною адресою (згідно даних форми Б по квартирної картки, копії паспорту вже нині померлого ОСОБА_3 ).

Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно мешкали та були прописані за адресою : АДРЕСА_3 , звідки після їхньої смерті їх і виписали (відповідно до даних талонів зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання).

З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що ОСОБА_2 є особою, яка у 2005р. постраждала від стихійного лиха, а саме, її власність внаслідок стихійного лиха прийшла у непридатність, в аварійний стан, що було підтверджено відповідними комісіями по обстеженню стану житла. В той час розпорядженням КМУ виділялися кошти для проведення невідкладних заходів з ліквідації наслідків стихійного лиха, яке сталося 12 липня 2005 р. у м. Рені., які були направлені на закупівлю товарів, робіт і послуг для виконання ремонтно-відбудовних робіт з метою створення нормальних умов для

життєдіяльності населення, що постраждало від стихійного лиха. За цим же призначенням особам, які втратили житлові будинки внаслідок стихійного лиха, надавалося нове житло. Причому, воно надавалося в обмін на аварійне, із дотримання вимог Житлового законодавства УРСР, площі, кількості членів сім`ї, а також статусу особи (власника або наймача), яка мала відношення до аварійної нерухомості. Оскільки ОСОБА_2 була власником Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_2 , їй повинно було бути передано нове житло в обмін аварійного у власність, а не на правах наймача, як це вказано у супроводжуючих документах. Взагалі то вся процедура виконкому Ренійської міської ради щодо надання нового житла в даному, конкретному випадку, викликає у суду критичне ставлення, оскільки, фактично, порушення процедури та не зазначення в жодному документі статусу нового житла по відношенню до отримувача (потерпілого від природного лиха) призвело до позбавлення ОСОБА_2 права власності, яке було в неї до стихійного лиха, та визнано законом непорушним. На противагу цьому, суд звертає також увагу і на те, що в даний час в Україні діє застаріле законодавство щодо цього питання, яке не відповідає сучасним реаліям сьогодення і не містить чітких зазначень етапів процедури надання нового житла взамін аварійного.

Беручи до уваги вищенаведене, суд зазначає, що дійсно ОСОБА_2 було надано житло квартира АДРЕСА_1 у власність, і не оформлення належного правовстановлюючого документу,не проведення реєстрації права власності на квартиру не може бути перешкодою для визнання факту належності цього житла їй на праві власності, оскільки вона володіла, розпоряджалася та користувалася квартирою в повному обсязі до своєї смерті, ніхто її в цьому не обмежував, та не чинив перешкод у цьому.

Отже, квартира АДРЕСА_1 була власністю ОСОБА_2 і входила до складу спадкового майна після її смерті.

Щодо спадкування майна ОСОБА_2 , суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, у т.ч. і на вищевказану квартиру. Заповіту ОСОБА_2 не складала, у зв`язку із чим спадкування після її смерті здійснювалося за законом її єдиним спадкоємцем - сином ОСОБА_3 , який був зареєстрований та мешкав у квартирі, що належала його матері, по день її смерті, заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подав, отже прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Після смерті матері ОСОБА_3 продовжував мешкати у спадковій квартирі, доглядав за нею, однак, за отриманням свідоцтва про право на спадщину він не звертався, оскільки правовстановлюючих документів на квартиру у нього не було.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Заповіту ОСОБА_3 не залишив, отже спадкування після його смерті здійснювалося за законом і єдиним спадкоємцем, який заявив про себе, була позивачка його тітка ОСОБА_1 . Вона 13.03.2019р. подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом.

Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Постановою по справі №523/3522/16-ц від 14.08.2019р. ВС роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті.

Таким чином, незважаючи на те, що ОСОБА_3 після смерті матері не звертався за оформленням спадщини, визнанням права на спадкове майно, що немає правовстановлюючих документів та не зареєстровано у належному порядку, воно (квартира) входить до складу спадщини після його смерті і на нього, як спадкоємець третьої черги за законом претендує позивачка.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину юридично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у подачі нею заяви про прийняття спадщини. Щодо інший дій, які б свідчили про прийняття спадщини,то як вказав представник позивачки, ОСОБА_1 не мала можливості їх вчиняти, оскільки в неї по теперішній час немає доступу до вищевказаної спірної квартири, немає ключів та відповідних документів на неї, останні в більшості були витребувані ухвалами суду в порядку витребування (забезпечення) доказів в ході розгляду даної справи.

У судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що позовні вимоги не можуть бути задоволенні, оскільки позивачка, звертаючись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , пропустила передбачений законом 6-тимісячний строк для прийняття спадщини, подала заяву 13.03.2019р.

Спростовуючи доводи представника відповідача, суд зазначає, що дійсно відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За невідомими суду причинами, реєстрація його смерті була проведена актовим записом № 1 від 16.01.2019р., тобто, майже через 2 роки після його смерті.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2020р. державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів.

Отже, відповідними посадовими особами ці вимоги законодавства були порушені, це порушення призвело до негативних правових наслідків для спадкоємців померлого.

Про смерть ОСОБА_3 його родичам не повідомлялося, відповідні відповідальні особи, правоохоронні органи родичів померлого не розшукували, позивачці невідомо, хто займався та поніс витрати на поховання,доступу до квартири вона не має. Разом із тим, ще до моменту реєстрації факту смерті ОСОБА_3 , 08.11.2018р. до Ренійського районного суду надійшла заява Ренійської міської ради Одеської області (заінтересована особа Виконавчий комітет Ренійської міської ради Одеської області) про передачу безхазяйної речі - квартири АДРЕСА_1 у власність територіальної громади міста Рені Одеської області. Вищевказана справа була передана для розгляду іншому судді, було відкрито провадження по ній. Слід зазначити, що до матеріалів даної заяви були додані: відповідь Ренійського БТІ від 11.09.2017р. щодо надання документів на спірний об`єкт нерухомості, згідно якої було надано технічний паспорт без зазначення власника та повідомлено, що правовстановлюючих документів немає; інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно…. , згідно яких також власник не значиться; копія плану будинку; рішення міського голови Плєхова І.В. від 05.10.2017р. про вжиття заходів відносно безхазяйної нерухомої речі; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2017р. , згідно якого квартиру АДРЕСА_1 було взято на облік безхазяйного майна; повідомлення у газеті. Отже, при подачі заяви Ренійська міська рада Одеської області не повідомила суд про статус цього майна, про те, кому воно надавалося і за яких обставин. Ситуація з`ясувалася тільки після запиту судді щодо надання суду відомостей про надання копії адресної картки із відомостями про осіб, що були зареєстровані за цією адресою та інших документів і, після того, як з`ясувалося, що там були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони померли та є заява про прийняття спадщини, представник Ренійської міської ради подав заяву про залишення заяви без розгляду.

Таким чином, на момент винесення суддею ухвали від 11.12.2018р. про витребування доказів у справі №510/2046/18 реєстрація смерті ОСОБА_3 ще не була проведена.

Відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, порушення процедур реєстрації факту смерті, чинення перешкод в обізнаності родичів щодо смерті ОСОБА_3 , приховування (ненадання) суду доказів, відомостей щодо мешканців квартири, підстав отримання ОСОБА_2 нерухомості - викликають у суду сумніви у добросовісному здійсненні Ренійською міською радою своїх процесуальних обов`язків, як сторони судового процесу та наштовхує на думки щодо сторонньої зацікавленості відповідача або третіх осіб у набутті права власності на спірну квартиру неправомірними шляхами та за підставами, які можуть обмежити або порушити права та законні інтереси позивачки (спадкоємиці).

Про це свідчать виявлені обставини у справі, докази, які були витребувані та досліджені судом.

Під час розгляду справи в суді були також допитані свідки.

Так свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила про обставини та порядок видачі житлових приміщень особам, які постраждали від затоплення та проведення реєстрації вказаних осіб у цих приміщеннях. Окрім цього, свідок ОСОБА_8 , зазначила, що всі документи щодо реєстрації та житлового обліку осіб, які постраждали від затоплення, в 2016 році були передані до відання Виконавчого комітету Ренійської міської ради.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні також підтвердила обставини та порядок проведення реєстрації осіб, які постраждали від затоплення та зазначила, що в копії паспорта ОСОБА_3 стоїть її особова печатка та її підпис.

Свідок ОСОБА_10 , пояснила обставини ведення реєстрації місця проживання осіб в м.Рені, зокрема те, що на запити, які надходили на адресу Ренійської міської ради та Виконавчого комітету Ренійської міської ради, надавались відповіді щодо відсутності можливості надання інформації,що запитувалась, оскільки на час запиту, назва відповідних документів, як і орган, на зберіганні в якому вони знаходились, змінились.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що займає посаду спеціаліста І категорії відділу реєстрації виконавчого комітету Ренійської міської ради. Так, в 2017 році до неї звернулась особа на ім`я ОСОБА_12 , яка зі її слів була родичкою померлого ОСОБА_2 , та віддала їй, як співробітнику органу виконавчої влади, оригінал його паспорта та повідомила, що він помер (ці обставини представник позивачки повністю заперечив). ОСОБА_11 , не маючи серед свої посадових обов`язків, обов`язку на отримання відповідних документів та отримавши відповідний паспорт, в усній формі звернулась до Ренійського міського голови з питанням щодо подальших дій. Отримавши розпорядження в міського голови щодо отримання свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_11 звернулась із заявою про отримання дубліката лікарського свідоцтва про смерть та після цього звернулась до Ренійського ВДРАЦС із заявою про видачу свідоцтва про смерть. Метою вказаних дій було зібрання необхідних документів для звернення в подальшому до Ренійського районного суду із заявою про визнання речі безхазяйною.

З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки своєчасно подала заяву про прийняття спадщини, строк подачі заяви при цьому не був порушений, оскільки обізнаності у смерті позивачка не мала, документів також, а державна реєстрація смерті ОСОБА_3 була проведена з істотним порушення строків, отже, вона прийняла спадщину за законом. Інших спадкоємців немає. Підстав для визнання нерухомості безхазяйною не знайшлося.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на квартиру з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахування цього,суд стягує з відповідача на користь позивачки 768 грн. 40 коп. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 328, 331, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1261, 1263, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 46, 47 ЖК УРСР, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2020р.,постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та племінника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з Ренійської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 768, 40 грн. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник