___________ МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_____________
Пр. № 2-з/521/322/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2020 року м. Одеса
Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Шевиріна Алла Олексіївна, про визнання заповіту недійсним,
встановила:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Шевиріна А.О., про визнання заповіту недійсним.
У відповідності до вимог чинного цивільного-процесуального законодавства України 09 грудня 2020 року судом було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для встановлення місця реєстрації відповідачів.
Станом на сьогоднішній день провадження у справі не відкрито.
08 грудня 2020 року позивачкою було надано через канцелярію суду заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої остання зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , причиною смерті якого стала ракова інтоксикація. Вказувала, що при житті її батько склав заповіт, яким все належне йому майно заповів їй.
Зазначила, що за п`ять днів до своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт на користь ОСОБА_2 , відповідачки у справі. Однак, за її думкою, ОСОБА_3 під час складання даного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки тяжко хворів, у зв`язку з чим його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі.
Стверджувала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі його задоволення.
Посилаючись на викладені обставини, заявник просила суд заборонити приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Шевиріній А.О. видавати свідоцтво про право на спадщину за законом або за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований 06 березня 1996 року на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 лютого 1996 року за ОСОБА_3 в КП «БТІ» ОМР в реєстровій книзі 21 на сторінці 68, р. №4733, та накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований 06 березня 1996 року на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 лютого 1996 року за ОСОБА_3 в КП «БТІ» ОМР в реєстровій книзі 21 на сторінці 68, р. №4733.
Дослідивши подану заяву, матеріали справи та надавши їм належну оцінку, суддя вважає, що заява позивачки про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірими із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові №183/5864/17-ц від 17 жовтня 2018 року, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, на момент розгляду заяви про забезпечення позову провадження у справі не відкрито, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим, тому суд вважає, що вказана заява подана передчасно.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - за правилами підсудності, встановленими цим кодексом для відповідного позову.
Оскільки провадження у справі не відкрито, то на цій стадії суд позбавлений можливості з`ясувати питання підсудності даної справи та вирішувати питання про забезпечення позову.
За таких обставин, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суддя
ухвалила:
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Шевиріна Алла Олексіївна, про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ували суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М. Сегеда