Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2020 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Федорової Л.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача:

03 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 . Відповідач є рідною сестрою позивача і дочкою померлої. Інших дітей та чоловіка на час своєї смерті ОСОБА_5 не мала.

Після смерті матері залишилася спадщина у вигляді двох житлових будинків з надвірними спорудами: будинок що розташований в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 .

10.06.2018 року, тобто в передбачений законом строк для прийняття спадщини, позивач подала до приватного нотаріуса Черкаського районного округу Дудки Г.І. заяву про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_5 та дізналася від нотаріуса, що померла за своє життя склала заповіт на користь відповідача.

Відповідач прийняла спадщину після померлої матері, враховуючи, що вона була зареєстрована разом з ОСОБА_5 , а тому у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вона прийняла спадщину після смерті матері.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру заповітів від 13.11.2018 року на теперішній час заповіт ОСОБА_5 , який було посвідчено 21.05.2018 року є чинним.

Отже, у відповідності до вимог ст. 1223 ЦК України, позивач, як спадкоємець за законом першої черги, що не має права на обов`язкову частку у спадщині, була усунута від спадкування. Однак позивач вважає, що існуючий заповіт мас бути визнаний недійсним, оскільки складений матір`ю в стані, коли вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_5 , на час оформлення нею заповіту, страждала невиліковною хворобою, яка негативно впливала на її поведінку та психічний стан. Також мати страждала па психічні розлади, що потребували спеціального лікування. Померла зловживала алкогольними напоями дуже тривалий час ( біля 20 років), двічі приблизно в 1999- 2000 році та в 2007 році лікувалася в Черкаській обласній психіатричній лікарі в м. Сміла, приблизно в 2008-2009 роках перенесла алкогольний делірій, відомий в побуті під назвою «біла гарячка», що спричинив алкогольний абстинентний синдром - розлад свідомості, в зв`язку з чим проходила лікування в Черкаському обласному наркологічному диспансері Черкаської обласної ради. В 2018 році у неї був виявлене соматичне захворювання, в зв`язку з чим вона потрапила на стаціонарне лікування до Черкаської центральної районної лікарні в селі Червона Слобода, звідки за підозрою на онкологічну хворобу була направлена на обстеження до Черкаського обласного онкологічного диспансеру, де їй було підтверджено тяжку стадію онкологічного захворювання - рак крові. З цим діагнозом її було виписано додому і останні півтора місяця до своєї смерті, вона перебувала у себе вдома, проживаючи разом з відповідачем, яка мала на неї необмежений вплив.

Позивач просила суд визнати заповіт, складений від імені ОСОБА_5 21.05.2018 року, що посвідчений Геронимівською сільською радою Черкаського району - недійсним та стягнути з відповідача на її користь всі понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн., можливі витрати на правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням судової психіатричної експертизи.

Стислий виклад відзиву відповідача:

24.01.2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимого через їх необґрунтованість. ОСОБА_5 до дня смерті проживала разом з відповідачем, її чоловіком та дитиною в одному будинку. ОСОБА_5 до дня смерті все абсолютно усвідомлювала, все розуміла, чула що їй говорять, добре бачила, добре говорила, розуміла та усвідомлювала значення своїх дій та могла чітко ними керувати. Медичних препаратів, які б впивали на її увагу та свідомість ОСОБА_5 не приймала, постійно була при ясній пам`яті. Заповіт посвідчувався секретарем виконавчого комітету Геронимівської сільської ради - Шпак Надією Антонівною. У зв`язку з хворобою ОСОБА_5 , заповіт був прочитаний особисто ОСОБА_5 вголос та підписаний нею власноручно за адресою: АДРЕСА_3 . Заповіт вчинявся в присутності депутата Геронимівської сільської ради Деркача Миколи Івановича, який приїжджав разом із секретарем Шпак Н.В. до померлої ОСОБА_5 додому. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть підтвердити факт того, що ОСОБА_5 була при доброму розумі, чітко усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати, що читала та підписувала заповіт добровільно без будь-якого примусу. Відповідачу відомо було про волю померлої матері щодо складення заповіту, оскільки до дня смерті вона проживала з нею, а відповідач доглядала її. Перед складенням заповіту ОСОБА_5 сказала відповідачу, що прийняла рішення заповісти все своє майно їй, оскільки була в поганих відносинах з дочкою - ОСОБА_1 . Рішення про складення заповіту ОСОБА_5 прийняла самостійно після останньої розмови по телефону із позивачкою ОСОБА_1 , яка її дуже образила.

Виходячи з аналізу пояснень позивачки, що зазначені в позовній заяві, позивачка вважає, що ОСОБА_5 не усвідомлювала значення свої дій внаслідок того, що зловживала алкоголем в 2001,2000,2007,2008-2009 роках. Це припущення не може слугувати підставою щоб ставити під сумнів можливість ОСОБА_5 усвідомлення своїх дій та (або) керувати ними на час складення заповіту, оскільки з 2009 року до дня смерті пройшло 9 років.

До того ж, відповідач точно не пам`ятає щоб у матері були критичні проблеми із алкоголем. Давно в минулому вона періодично вживала алкоголь, але завжди була свідомою, розумною і правильною людиною. Останні роки життя ОСОБА_5 уникала вживання алкоголю взагалі. А при лікуванні та прийомі лікарських препаратів взагалі ніколи не приймала спиртного. У 2018 році у матері було виявлено онкозахворювання. Перебіг хвороби не впливав на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними, вона спокійно відносилася до хвороби, не панікувала та не боялася смерті. Вона поводила себе терпляче та врівноважено, жодних ознак психічного розладу в неї не було. Тому, відповідач не вважає, що онкозахворювання якимось чином могло впливати на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, аналізуючи наведені позивачем аргументи, ОСОБА_3 не вбачає жодного доказу який би вказував на психічне захворювання ОСОБА_5 або на те що вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в п.п, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Таким чином, для визнання правочину (заповіту) недійсним з наведених вище підстав необхідним та обов`язковим є встановлення того факту, що саме в момент укладення спірного правочину (складання заповіту), а не в будь-який інший момент, особа, яка його уклала (склала), не усвідомлювала своїх дій або не могла керувати ними.

До кола спадкового майна не входить будинок що знаходиться в АДРЕСА_3 . Цей будинок спадкодавиця подарувала своєму внуку - ОСОБА_8 (сину відповідача), згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального кругу Дудкою Г.І. 07.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №974.

Орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач очікує понести до закінчення розгляду справи по суті складається з витрат на правову допомогу адвоката. По факту закінчення розгляду справи буде підрахована остаточна сума виходячи з розрахунку 2000 грн. за ознайомлення з позовною заявою та додатками до неї, підготовку відзиву на позов та в подальшому по 500 грн. за участь адвоката у кожній процесуальній дії.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 18.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження.

Ухвалою суду від 15.03.2019 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19.06.2019 року по справі призначено посмерту судово-психіатричну експертизу, а провадження зупинено.

18.07.2019 року провадження у справі поновлено.

17.09.2019 року ухвалою суду витребувано докази для проведення експертного дослідження і зупинено провадження у справі.

11.01.2020 року провадження у справі поновлено.

10.03.2020 року ухвалою суду позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задоволити з тих підстав, що померла ОСОБА_5 під час складання заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, внаслідок захворювання та вживання медичних препаратів, що впливають на психічний стан особи.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві, і зазначили, що ОСОБА_5 була дієздатною під час складання заповіту.

На вимогу позивача допитані наступні свідки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначила, що померла була рідною сестрою її матері. Деякий час ОСОБА_5 вживала алкогольні напої. І був період коли вона дзвонила до свідка та прохала відзвезти її на лікування. Точної дати подій свідок не памятає. Свідок бачила ОСОБА_5 за два тижні до її смерті, і вона могла запитувати про одні і ті ж речі, що на погляд свідка було дивно. Померла ще працювала за декілька місяців до смерті.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що в останні дні у ОСОБА_5 були не такі як завжди розмови. Вона хворіла. Усіх впізнавала. ОСОБА_5 просила доньку ОСОБА_11 , щоб склали заповіт на її користь, а потоім вона переоформить будинок на дочку ОСОБА_12 , на ОСОБА_13 ОСОБА_5 вживала спиртні напої, але до хвороби. Багато випивала у 2017 році. На час складання заповіту і після ОСОБА_5 була твереза. Але жалкувала, що склала заповіт на ОСОБА_12 , а не на ОСОБА_14 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що померла ОСОБА_5 була його тещею. Після втрати близької людини ОСОБА_5 стала вживати алкогольні напої, періодично, потім лікувалась. У неї були нервові зриви. Коли вживала алкогольні напої була неадекватною. До хвороби ОСОБА_5 працювала. За два місяці до смерті, ОСОБА_5 повідомила свідку, що хоче оформити будинок на першу онучку. Перед смертю ОСОБА_5 стала забудькуватою, але адекватною.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що ОСОБА_5 зловживала періодично спиртними напоями близько 10-13 років тому. В останній час померла не пила, ходила на роботу. За півтора місяці до смерті ОСОБА_5 не виходила з хати. Могла говорити про одне й те саме. Хвилювалась за онучку ОСОБА_14 , щоб їй будинок дістався. На думку свідка, померла не була психічно хворою. Впізнавала людей.

На вимогу відповідача судом були допитані наступні свідки.

Допитана у судомовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що була сусідкою ОСОБА_5 . Останнім часом ОСОБА_5 взагалі не вживала алкогольні напої, хворіла. Виявляла бажання скласти заповіт на ОСОБА_11 , оскільки та її доглядає. За 10 років до смерті ОСОБА_5 перестала вживати алкогольні напої. Витрати на лікування ОСОБА_5 несла ОСОБА_18 ОСОБА_5 була свідомою та адекватною.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що заповіт ОСОБА_5 був посвічений вдома, у звязку з хворобою заповідача. Посвідчувала заповіт свідок. Складала його в присутності лише заповідача. ОСОБА_5 виявила бажання скласти заповіт на користь дочки ОСОБА_11 . Заповідач повідомила, що має ще одну дочку, однак та будучи обізнаною про її хворобу, не спілкується з нею, та не зявляється. Заповідач була адекватною, чітко відповідала на запитання, була тверезою і могла самостійно пересуватися. У свідка не було сумнівів у психічному стані ОСОБА_5 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що ОСОБА_5 була нормальною жінкою, нормально себе поводила, нічого не забувала. Вона просила, щоб свідок зателефонував до сільської ради до ОСОБА_21 , і та до неї прийшла поспілкуватись з приводу заповіту, що свідок і зробив. Свідок є зятем померлої з 2008 року. З 2017 року ОСОБА_5 стала жити з сімєю свідка і не вживала алкогольних напоїв.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що бачив перед смертю ОСОБА_5 , за пів місяця і не помітив нічого підозрілого у розмові з нею.

В цілому, даючи оцінку вказаним показам свідків, суд вважає, що вони є достовірними. Свідки були допитані в судовому засіданні з додержанням принципу змагальності сторін та свободи в подані суду своїх доказів. Тобто п. п. "d" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини - порушено не було. Покази дані свідками добровільно, без будь-якого тиску або примусу, однак під присягою та застереженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Встановлені судом обставини:

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть, яке видано повторно 13.11.2018 року, Серії НОМЕР_1 (Т.1, а.с. 10).

З свідоцтва про народження ОСОБА_22 від 28.01.1984 року, Серії НОМЕР_2 (Т.1, а.с. 11) та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30.11.2018 року (Т.1, а.с. 12) вбачається, що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_5 .

З свідоцтва про народження ОСОБА_23 від 29.12.1989 року, Серії НОМЕР_3 (Т.1, а.с. 70) та свідоцтва про шлюб ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_24 » від 22.10.2011 року, Серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 .

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 20.07.2006 року (Т.1, а.с.13) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (Т.1, а.с. 15) ОСОБА_5 на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 .

21.10.2011 року ОСОБА_5 було складено заповіт на користь ОСОБА_23 , якій вона заповіла домоволодіння у АДРЕСА_3 та земельну ділянку, що розташована біля цього будинку (Т.1, а.с. 71).

21.05.2018 року ОСОБА_5 склала заповіт, у якому усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_3 . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Шпак Н.А. (Т.1, а.с. 57).

Згідно довідки з Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 16.11.2018 року №557, ОСОБА_1 та ОСОБА_15 , разом з дітьми: ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1 . Даний будинок рахується за померлою ОСОБА_5 (Т.1, а.с. 19).

Відповідно до довідки з Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 16.11.2018 року №3032, померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована та проживала на день смерті у АДРЕСА_3 . Як на день смерті так і по даний час, крім неї в будинку зареєстровані: ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_8 онук (Т.1, а.с. 20).

З довідки Черкаської обласної психіатричної лікарні ЧОР від 08.01.2019 року № 71/02 вбачається, що ОСОБА_5 знаходилась на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі з 11.02.2001 року по 06.04.2001 року, з 27.11.2001 року по 11.12.2001 року та з 17.07.2007 року по 07.08.2007 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром відміни неускладнений (Т.1, а.с. 48).

Згідно листа з КЗ «Черкаський обласний онкологінчий диспансер» від 04.01.2019 року №29/01-09, ОСОБА_5 , перебувала на обліку у даному закладі з квітня 2018 року з діагнозом: Хронічна мієлоїдна лейкемія (Т.1, а.с. 49).

Відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_5 з терапевтичного відділення Черкаської ЦРЛ, ОСОБА_5 з 26.03.2018 року по 12.04.2018 року перебувала на лікуванні з діагнозом: пухлина малого тазу. Асцит. Гострий лейкоз. Вторинна анемія (Т.1, а.с. 60).

Згідно листа приватного нотаріуса Черкаського районного районного нотаріального округу від 29.01.2019 року №29/01-16, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена спадкова справа №40/2018. Із заявами про прийняття спадщини за заповітом та за законом звернулись діти померлої: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Свідоцтва про право на спадщину ще не видавались (Т.1, а.с. 62). З матеріалів спадкової справи вбачається, що 27.06.2018 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Дудки Г.І. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 (Т.1, а.с. 63). 13.11.2018 року ОСОБА_1 також звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 (Т.1, а.с. 16, а.с.75).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №446 від 19.12.2019 року, у ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент підписання нею заповіту, не відмічалося проявів хронічного стійкого психічного розладу, а виявлялися прояви емоційно-лабільного (астенічного) розладу у зв`язку з фізичною хворобою (хронічною мієлоїдною лейкемією) та психічні і поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю із синдромом залежності, на час підписання заповіту утримання (F-10.20 за МКХ-10) що не позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (Т.1, а.с.193-198).

Суд не досліджує лист-характеристику на ОСОБА_1 (Т.1, а.с. 129) та довідку-характеристику на ОСОБА_1 (Т.1, а.с. 130), оскільки дані письмові документи не стосуються предмету спору.

Норми права, що підлягають застосуванню:

Приписами п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

ч. 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У частині першій статті 225 ЦК України визначено, що правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

У правовій позиції Верховного Суду України, що вивловлена у Постанові від 13.03.2017 року у справі №6-2833цс16 зазначено, що відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.Призначення експертизи у разі заявлення клопотання про її призначення хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи згідно з вимогами п. 2 ч. 1 статті 145 ЦПК України є обов`язковим.

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи:

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та повноті, встановивши усі обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу, що і було зроблено судом. Згідно висновку експертів у ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент підписання нею заповіту, не відмічалося проявів хронічного стійкого психічного розладу. Даний висновок не викликає сумнівів у суду щодо повноти, правильності та обґрунтованості.

Однак, судом врахований не тільки вищевказаний висновок, а і покази свідків, які спілкувалися зі спадкодавицею, та могли спостерігати її психо-емоційний стан протягом певного періоду життя. І покази останніх є узгодженими та підтверджують той факт, що ОСОБА_5 періодично зловживала алкогольними напоями, проте коли у неї виявили захворювання, повністю відмовилася від алкоголю, і близько 10 років до смерті не вживала його. Спадкодавиця добровільно, перебуваючи у свідомості виявила бажання скласти заповіт на користь ОСОБА_23 , яка її доглядала і утримувала на час хвороби. ОСОБА_1 не спілкувалася з ОСОБА_5 і не допомагала їй на час хвороби.

Отже судом не встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. На час складання заповіту, ОСОБА_5 розуміла значення своїх дій та керувала ними.

Судові витрати:

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду або безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована у АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована у АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 13.03.2020 року.

Суддя: Є. П. Тептюк