Дата документу 10.03.2020 Справа № 328/2708/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №328/2708/15 Головуючий у 1 інстанції: Коваленко П.Л.
Провадження № 22-ц/807/742/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Токмацька міська рада, Виконавчий комітет Токмацької міської ради, Міськрайонне управління у Токмацькому районі та м.Токмаку Головного управління Держгеокадастру Запорізької області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Токмацька міська рада, Виконавчий комітет Токмацької міської ради, Міськрайонне управління у Токмацькому районі та м.Токмаку Головного управління Держгеокадастру Запорізької області, про визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до ОСОБА_2 , третя особа: Токмацька міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на підставі договору міни від 22.03.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори, на праві власності належить 14/25 частин жилого будинку АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці розміром 1864 кв.м.

Інші 11/25 частин жилого будинку і надвірних будівель належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.1984 року, згідно з яким 22/50 частини жилого будинку знаходяться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05.03.2015 року жилий будинок і надвірні споруди розділено в натурі між сторонами.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради від 21.02.2001 року за № 48 загальний розмір земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1864 кв.м. Угода про порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня. Акт погодження меж також відсутній, реальні частки не визначені.

В договорі міни від 22.03.2001 року та договорі купівлі-продажу від 17.07.1984 року жодних застережень з приводу фактичного користування не зазначено.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 17.05.2013 року визнано недійсним рішення Токмацької міської ради №16 від 09.11.2006 у частині п.п.8, 9 додатку до нього про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 709409 від 02.07.2007, виданого на ім`я ОСОБА_1 , серія ЯГ №709408 від 03.04.2007, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 03.12.2013 року визнано недійсним рішення Токмацької міської ради №16 від 09.11.2006 у частині п.7 додатку до нього, про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №709407 від 03.04.2007, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Між сторонами виник спір з приводу порядку користування земельною ділянкою, оскільки у неї в фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка в значно меншому розмірі, що не відповідає 14/25 частці житлового будинку і надвірних споруд та істотно порушує її права.

На підставі зазначеного, посилаючись на положення ст.30 ЗК Української РСР в редакції 18 грудня 1990 року, просила встановити порядок користування земельною ділянкою пропорційно її частці (14/25) у вартості житлового будинку та надвірних споруд за адресою АДРЕСА_2 .

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, який протягом розгляду справи уточнював, до ОСОБА_1 , третя особа: Токмацька міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору купівлі - продажу від 23.03.1946 року його дід ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали співвласниками вказаного житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_3 придбав 2/3 частини домоволодіння, а ОСОБА_4 1/3 частину домоволодіння. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було встановлено ідеальні долі співвласників жилого будинку та визначені кімнати за кожним із них.

Також, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за взаємною згодою визначили порядок користування та розділу земельної ділянки, де спочатку земельні ділянки були розділені порівну (16.03.1957 - генеральний план), а в подальшому за ОСОБА_4 залишилася земельна ділянка у користуванні розміром 810 кв.м, а ОСОБА_3 - 1923,30 кв.м.

Після смерті діда ОСОБА_3 належну йому частину будинку успадкували його доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Співвласники за час проживання збільшили житлову площу шляхом добудови житлових кімнат, здійснили будівництво господарських споруд та будівель та після проведення перерахунку часток по фактичному користуванню отримали свідоцтво про право особистої власності, відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали співвласниками 11/25 частин жилого будинку.

Шляхом подання власноручної заяви до інвентарного бюро в 1979 році ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 встановили порядок користування житловим будинком з господарськими спорудами та будівлями та земельною ділянкою.

17.07.1984 року він придбав 22/50 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 1833,3 кв.м.

07.01.1982 року ОСОБА_4 продав частину свого житлового будинку ОСОБА_7 , ОСОБА_7 продав належну йому частку жилого будинку ОСОБА_8 В 2001 році ОСОБА_8 обміняв свою частину будинку на квартиру, яка належала ОСОБА_9

З 2001 року по теперішній час ОСОБА_1 користується квартирою АДРЕСА_3 житлового будинку з надвірними будівлями, якою користувалися на праві власності попередні співвласники, частина земельної ділянки також була фактично відокремлена огорожею від його земельної ділянки, співвласники мають окреме подвір`я, город, сад, будь-яких непорозумінь з приводу користування житловим будинком та земельною ділянкою між ними не виникало.

З урахуванням висновків додаткової судової земельно-технічної експертизи Гаврилов С.В. остаточно просив:

- визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши йому в натурі частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно з висновком експерта №5 та додатком №1 424 кв.м. + 1/2 СК (6,5 кв.м.) = 430,5 кв.м., що складає -10,8/25 приблизно 11/25 (на схемі позначено синім кольором);

- для доступу та обслуговування водопроводу літ Л та ділянки під колодязем літ. Ж виділити в спільне користування земельну ділянку загальною площею 13,0 кв. м. (на схемі позначена червоним кольором);

- виділити йому в натурі частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 806 кв.м., для ведення особистого селянського господарства відповідно до фактичного користування.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб Відділ Держземагентства у Токмацькому районі Запорізької області, Реєстраційну службу Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року замінено третю особу Відділ Держземагентства у Токмацькому районі Запорізької області на Управління Держгеокадастру у Токмацькому районі Запорізької області.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року замінено третю особу Реєстраційну службу Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області на Виконавчий комітет Токмацької міської ради.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_4 , за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, наступним чином:

Виділено ОСОБА_2 частину земельної ділянки згідно з висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи №4999-16 від 03.07.2017 року та додатком №1 424 кв.м. + 1/2 спільне користування (6,5 кв.м.) = 430,5 кв.м., що складає 10,8/25 приблизно 11/25 (на схемі позначено синім кольором).

Виділено ОСОБА_1 частину земельної ділянки згідно з висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи №4999-16 від 03.07.2017 та додатком №1 563 кв.м. + 1/2 спільне користування (6,5 кв.м.) = 569,5 кв.м., що складає 14,2/25 приблизно 14/25 (на схемі позначено жовтим кольором).

Для доступу та обслуговування водопроводу літ. Л та ділянки під колодязем літ. Ж виділено в спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 13,0 кв. м. (на схемі позначена червоним кольором).

В задоволенні інших зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн., витрати за проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи в розмірі 6066,20 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 5600,00 грн.

Додатковим рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу, надану адвокатом Мороз О.М., в розмірі 10 600 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

В частині стягнення витрат на професійну правову допомогу, надану адвокатом Майсак В.О., в розмірі 800 грн. - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що нею оскаржується рішення суду від 01 листопада 2019 року, вирішення питання про розподіл судових витрат залежить від вирішення спору по суті, судом першої інстанції вирішено питання про судові витрати без дотримання принципу пропорційності, просила скасувати додаткове рішення суду, стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на доведення розміру понесених витрат, просив змінити додаткове рішення суду в частині стягнення витрат за проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи та витрат на правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати за проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи в розмірі 99,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2600 грн., в іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін, стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 263 ЦПК України і оцінив всі надані сторонами докази на ґрунті всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього їх дослідження, а також оцінив належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відобразив в рішенні результати оцінки доказів.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, ОСОБА_10 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11 400,00 грн., які складаються з: 10600,00 грн. адвокату ОСОБА_11 та 800,00 грн. адвокату Майсак В.О., а також 99,40 грн. витрат на проведення додаткової судово-земельної експертизи.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За приписами ч.ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що професійну правничу допомогу ОСОБА_10 надавали адвокат Мороз О.М. та адвокат Майсак В.О.

Матеріали справи містять докази на підтвердження понесених ОСОБА_10 витрат на правничу допомогу, яка надавалась адвокатом Мороз О.М., а саме: договір про надання правові допомоги від 14.08.2015 року, квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 14.01.2017 на суму 600 грн., №3 від 10.05.2016 року на суму 2000 грн., №9 від 24.01.2016 року на суму 4600 грн., №7 від 20.08.2015 року на суму 2000 грн., №2 від 15.01.2018 року на суму 2000 грн., акти-розрахунки суми гонорару на надану правову допомогу від 24.01.2015 року на суму 6600 грн., від 14.01.2016 року на суму 2600,00 грн., від 15.01.2018 року на суму 2000,00 грн. (т. 4, а.с. 115-119).

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки під час ухвалення рішення по справі судом не було вирішено питання про судові витрати ОСОБА_10 , понесені ним на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Морозом О.М., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми витрат, заявленої ОСОБА_10 в заяві про ухвалення додаткового рішення суду, - 10 600,00 грн.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Майсак В.О. в сумі 800 грн., оскільки матеріали справи станом на час проведення судових дебатів у справі містили лише докази понесення ОСОБА_10 витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Майсак В.О. в сумі 5600 грн., які були стягнуті рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2019 року.

Докази понесення ОСОБА_10 витрат в сумі 800 грн. були надані з порушенням встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку, а тому в цій частині вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення суду правомірно залишені судом першої інстанції без розгляду.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої ОСОБА_10 суми витрат на проведення додаткової судово-земельної експертизи в розмірі 99,40 грн.

Відповідно до акту №4999-16 здачі-прийманні висновку судового експерта (експертного дослідження) №4999-16 від 03.07.2017 року, ціна експертизи склала 6066,20 грн. (т. 3, а.с.77).

Вказана сума була стягнута на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_1 рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2019 року.

Внесення ОСОБА_10 більшої суми в рахунок оплати проведення експертизи не є підставою для покладення на ОСОБА_1 обов`язку компенсувати таку переплату.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 зводяться до повторення його заяви про ухвалення додаткового рішення та не містять доводів, якій б свідчили про допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_10 під час розгляду справи змінювався попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат не свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні стягнення зазначених витрат з іншої сторони.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Інші приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що додаткове рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують його висновків.

З огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишення додаткового рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року без змін, відсутні підстави для вирішення питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 березня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова