Справа № 465/4392/18
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2020 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді Адамович М. Я. ,
за участю секретаря Мандрик І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокаль питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.270 ЦПК України, суд вважає за необхідне розглянути питання про ухвалення додаткового рішення без виклику сторін по справі.
Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішенням суду від 10.11.2020р. відмовлено в задоволенні позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення 8041,86грн. вихідної допомоги.

Витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача не стягнуто.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц, від 09.06.2020р. у справі №466/9758/16-ц.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Стороною відповідача надано суду договір від 20.08.2018р., згідно якого за надання правової допомоги ОСОБА_1 зобов`язався сплатити адвокату гонорар в розмірі 5000грн. та інші витрати, пов`язані з наданням правової допомоги (транспорт, організація досліджень тощо).

Відповідно до наданого розрахунку, та акту виконаних робіт від 11.11.2020р., витрати складаються з:

- збір та підготовка матеріалів справи 1000грн.;

- консультації 1000грн.;

- оформлення відзиву 2000грн.;

- представлення інтересів у суді (чотири судових засідання в Франківському районному суді м.Львова 05.12.2018р., 14.01.2019р., 06.03.2019р., 10.07.2019р. та два судових засідання в Сокальському районному суді Львівської області 01.10.2020р., 16.10.2020р.) 6000грн.;

- транспортні витрати на доїзд до суду (05.12.2018р. 6год., 14.01.2019р. 6год., 06.03.2019р. 6год., 10.07.2019р. 6год.) 9000грн.

Адвокатом надано підтвердження про сплату відповідачем гонорару в сумі 19000грн. в готівковій формі.

Разом з тим, суд не може погодитися з визначенням транспортних витрат та розмір оплати за участь в судових засіданнях з огляду на наступне.

05.12.2020р. розгляд справи у Франківському районному суді м.Львова не відбувався у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Розгляд справи відкладено на 08.04.2019р., про що свідчить довідка.

Крім того, ордер про надання правової допомоги адвокатом Смолинець В.І. складено 08.04.2019р., коли він був присутнім в судовому засіданні у Франківському районному суді м.Львова.

10.07.2019р. судове засідання також не проводилося, згідно довідки секретаря судового засідання.

Після повторного автоматичного розподілу справи, розгляд справи відбувся 04.02.2020р., коли судом постановлено ухвалу про направлення справи до Сокальського районного суду Львівської області.

В Сокальському районному суді судові засідання за участю адвоката Смолинця В.І. відбулися 07.07.2020р. та 08.10.2020р.

10.11.2020р. судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення у справі у відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, участь в судовому засіданні адвоката та транспортні витрати за 05.12.2018р., 14.01.2019р., 06.03.2019р., 10.07.2019р., 01.10.2020р., 16.11.2020р. та 10.11.2020р. не підлягають врахуванню до витрат на правничу допомогу, оскільки адвокат Смолинець В.І. приймав участь у судових засіданнях 08.04.2019р., 04.02.2020р. у Франківському районному суді м.Львова та 07.07.2020р., 08.10.2020р. в Сокальському районному суді Львівської області.

Крім того, стороною відповідача не надано суду жодних доказів понесення адвокатом транспортних витрат за час розгляду справи у Франківському районному суді м.Львова і розміру таких витрат.

За таких підстав, заявлені відповідачем витрати на правову допомогу не є співмірними з складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, як регламентовано частиною 4 ст.137 ЦПК України.

За таких підстав, з позивача слід стягнути на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6000грн., з яких: 1000грн. підготовка матеріалів справи; 1000грн. консультація; 2000грн. складання відзиву на позовну заяву, 2000грн. участь в судових засіданнях.

Решта заявлених стороною відповідача витрат не знайшли свого обґрунтування.

На підставі викладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України ,

в и р і ш и в:

Заяву задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №465/4392/18 від 10.11.2020р. за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) грн. витрат на правничу допомогу.

Додаткове рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Головуючий: М. Я. Адамович