ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1233/18
Провадження № 22-ц/4820/169/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

його представника ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Хавронюка Б.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа Улашанівська сільська рада Славутського району Хмельницької області, про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Іванівська сільська рада Славутського району Хмельницької області, про визнання заповіту недійсним.

ОСОБА_4 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат, ОСОБА_5 , внаслідок чого відкрилася спадщина на житловий будинок і земельну ділянку. На час смерті ОСОБА_5 проживав у будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів с. Старий Кривин, Славутського району Хмельницької області, хворів і не міг пересуватися самостійно. 15 серпня 2017 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем Іванівської сільської ради Славутського району Хмельницької області Одухою Н.В., яким належну йому земельну ділянку площею 1,0486 га, розташовану на території Ногачівської сільської ради Славутського району Хмельницької області, заповів ОСОБА_2 . Цей заповіт складений посадовою особою органу місцевого самоврядування не за місцем проживання або перебування заповідача та не підписаний ОСОБА_5 , отже, на час складання заповіту волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а заповіт складений з порушенням норм чинного законодавства.

За таких обставин ОСОБА_4 просив суд визнати заповіт від 15 серпня 2017 року, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , недійсним.

Процесуальні дії суду першої інстанції

В порядку, передбаченому ст. 55 ЦПК України, суд залучив Улашанівську сільську раду Славутського району Хмельницької області (далі Рада) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, замість припиненої Іванівської сільської ради Славутського району Хмельницької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2019 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що оспорюваний заповіт за своїми формою та порядком посвідчення відповідає вимогам закону, а факт непідписання ОСОБА_5 заповіту та відсутності вільного волевиявлення заповідача на його складання не доведено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що заповіт ОСОБА_5 складено особою, яка не мала на це права, не відповідає формі та порядку посвідчення, а волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Разом із тим, суд першої інстанції не врахував норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Рада не висловила своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_4 є однорідним братом ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №174509 від 22 жовтня 2008 року ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 1,0486 га (кадастровий номер :03:011:0010), яка розташована за межами населених пунктів Ногачівської сільської ради Славутського району Хмельницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

15 серпня 2017 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради Славутського району Хмельницької області Одухою Н.В., яким заповів указану земельну ділянку ОСОБА_2 .

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Із положень ст. 215 ЦК України слідує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

В силу ч. 1 ст. 39 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон №3425-ХІІ) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за №1298/20036) затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (далі Порядок).

Згідно п. 1.1 глави 1 розділу ІІІ Порядку посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти.

Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону (п. 1.3 глави 1 розділу ІІІ Порядку).

Як передбачено п. 1.4 глави 1 розділу ІІІ Порядку, при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що заповітом є особисте розпорядження особи, яким визначається порядок переходу прав та обов`язків (спадщини) до певних осіб на випадок смерті заповідача.

За своєю правовою природою заповіт відноситься до односторонніх правочинів, у зв`язку з чим він має відповідати не лише спеціальним вимогам закону, якими регулюються відносини спадкування, а й усім загальним вимогам, які висуваються законом до правочинів.

Заповіт складається у письмовій формі, має бути підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, в тому числі уповноваженою на це особою органу місцевого самоврядування. При цьому волевиявлення особи на складання заповіту має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Закон встановлює певні вимоги до змісту заповіту, а також до порядку його складання та посвідчення.

Зокрема, особа, яка посвідчує заповіт зобов`язана встановити особу заповідача та визначити обсяг його цивільної дієздатності. У заповіті зазначається час і місце його складання, дата та місце народження заповідача. Заповіт може бути складено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос і підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Отже, недійсними (за певних умов нікчемними) є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, невідповідність тексту заповіту вимогам чинного законодавства тощо).

І навпаки, дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

З матеріалів справи вбачається, що заповіт ОСОБА_5 був посвідчений секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради Славутського району Хмельницької області Одухою Н.В. у приміщенні цієї ради.

Як пояснила в суді свідок ОСОБА_6 , нею була встановлена особа ОСОБА_5 за паспортом громадянина України та перевірена його дієздатність, а при складанні заповіту волевиявлення ОСОБА_5 було вільним і відповідало його волі.

Чинне законодавство, в тому числі положення ст. 41 Закону №3425-ХІІ, не встановлює обмежень для нотаріусів чи посадових осіб органів місцевого самоврядування України щодо місця посвідчення заповіту. При цьому закон не визначає, що така нотаріальна дія повинна бути вчинена саме за місцем проживання або перебування заповідача.

Зібрані докази не вказують на те, що секретар виконавчого комітету Іванівської сільської ради Славутського району Хмельницької області Одуха Н.В. не мала повноважень на посвідчення заповіту ОСОБА_5 .

Отже, посилання ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_6 не вправі була посвідчувати заповіт ОСОБА_5 , не ґрунтується на законі.

Зі змісту заповіту ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 7) слідує, що його текс виконаний на окремому аркуші за допомогою комп`ютерного набору. У ньому зазначено час і місце його складання, дата та місце народження заповідача. У заповіті чітко та зрозуміло викладено заповідальне розпорядження ОСОБА_5 . Після складання заповіту його було прочитано вголос та підписано особисто ОСОБА_5 .

Згідно висновку експерта від 31 липня 2019 року №1.1-0084:19 (т. 2 а.с. 27-31) підпис від імені ОСОБА_5 у заповіті, посвідченому секретарем Іванівської сільської ради Славутського району 15 серпня 2017 року, та підпис від імені ОСОБА_5 у відомості на виплату грошей № НОМЕР_1 за листопад 2016 виконані ймовірно однією особою. Дати відповідь на запитання в частині «Чи виконано рукописний текст від імені ОСОБА_5 у заповіті, посвідченому секретарем Іванівської сільської ради Славутського району 15 серпня 2017 року, та підписи у відомостях на виплату пенсій за січень-грудень 2015 року, лютий-грудень 2016 року одною особою?» не представляється можливим у зв`язку з невстановленням комплексу ознак, достатнього для позитивного чи негативного висновку про виконавця через обмежену кількість співставного графічного матеріалу.

Питання «Чи виконано рукописний текст в заповіті, посвідченому секретарем Іванівської сільської ради Славутського району 15 серпня 2017 року самим ОСОБА_5 чи іншою особою?» не вирішувалось у зв`язку з ненаданням порівняльного матеріалу, а саме зразків почерку ОСОБА_5

Підпис від імені ОСОБА_5 у журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Іванівської сільської ради Славутського району та підпис від імені ОСОБА_5 у відомості про виплату грошей №646 за листопад 2016 року виконані ймовірно однією особою. Дати відповідь на питання в частині «Чи виконано рукописний текст від імені ОСОБА_5 у журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Іванівської сільської ради Славутського району та підписи у відомостях на виплату пенсій за січень-грудень 2015 року, лютий-грудень 2016 року одною особою?» не представляється можливим у зв`язку з невстановленням комплексу ознак, достатнього для позитивного чи негативного висновку про виконавця через обмежену кількість співставного графічного матеріалу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оспорюваний заповіт за формою, порядком посвідчення та відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону, а на підтвердження підстав його недійсності позивачем не надано належних і достатніх доказів.

Посилання ОСОБА_4 на неправильність цього висновку суду не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Доводи ОСОБА_4 щодо несплати державного мита та недотримання порядку записів у заповіті не є правовою підставою для визнання його недійсним, оскільки ці обставини не спростовують волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту.

Суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам і правомірно керувався тим, що позов ОСОБА_4 є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Шевчук В.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 39