Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 308/9575/18

провадження № 61-5102св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2019 року у складі судді

Малюк В. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., Куштана Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні прав щодо виховання онука.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її внуком, сином її дочки ОСОБА_4 , яка загинула в дорожньо-транспортній пригоді 29 квітня 2018 року.

Зазначала, що у неї з внуком дуже гарні стосунки, з моменту свого народження він і його батьки часто приїжджали до неї, вона часто їздила до них. Після смерті її дочки ОСОБА_2 , починаючи з липня 2018 року, почав уникати спілкування з нею, з`явилися непорозуміння щодо

її спілкування з онуком. ОСОБА_2 заборонив їй спілкуватись з онуком навіть по телефону, повідомив школу, щоб їй не дозволяли зустрічатись

з ним.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у її спілкуванні з онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такі способи її участі у його вихованні:

- систематичні побачення з онуком, без присутності батька, щотижня

у суботу з 10:00 год. до 18:00 год.;

- спільний відпочинок з онуком влітку - 7 (сім) днів та спільний відпочинок під час осінніх, зимових та весняних канікул по 3 (три) дні безперервно дитина проводить із ОСОБА_1 , без присутності батька ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 17 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні

ОСОБА_1 зі своїм онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні свого онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- систематичні побачення з онуком, в присутності батька або за його згоди без його присутності, з обов`язковою згодою дитини, кожної першої та третьої суботи місяця з 10:00 год. до 18:00 год.

- спільний відпочинок ОСОБА_1 зі своїм онуком, у присутності батька або за його згоди без його присутності, з обов`язковою згодою дитини,

під час літніх, осінніх, зимових та весняних канікул.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з онуком, між сторонами існує спір щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні онука, спілкування баби з онуком жодним чином не створюватиме перешкод нормальному розвитку дитини, не буде мати негативного впливу на дитину чи зашкодить її інтересам, а навпаки матиме позитивний вплив на фізичний і духовний розвиток дитини, тому позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 17 травня 2019 року в частині визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні свого онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо спільного відпочинку змінено.

Встановлено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні свого онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо спільного відпочинку: спільний відпочинок з онуком влітку - сім днів та спільний відпочинок з онуком під час осінніх, зимніх та весняних канікул по три дні безперервно за згодою дитини, у відсутності батька дитини ОСОБА_2 .

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, щосуд першої інстанції при визначенні способу участі баби у вихованні онука, правильно врахував вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, а також те, що до смерті матері дитини позивач систематично та тривалий час спілкувалась

з онуком, та визначив спосіб участі позивачки у вихованні, який відповідає висновку органу опіки та піклування.

Разом з тим як орган опіки та піклування, так і суд першої інстанції не

у в повній мірі врахували в першу чергу інтереси дитини, права батька,

а також волевиявлення позивача щодо спільного відпочинку з онуком під час канікул, яка просила встановити спосіб її участі у вихованні свого онука щодо спільного відпочинку: спільний відпочинок з онуком влітку - сім днів, та спільний відпочинок під час осінніх, зимніх та весняних канікул по три дні безперервно у відсутності батька дитини ОСОБА_2 , тому

з урахуванням зазначеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні

в цій частині.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати

в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 зі своїм онуком ОСОБА_3 .

Змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення такі обставини: «У судовому засіданні встановлено та доведено, що відповідачем чиняться перешкоди у спілкуванні бабусі з онуком. Між сторонами існує спір щодо участі позивачки у спілкуванні та вихованні онука.

Вказані обставини стверджуються самим вже фактом звернення позивачки до суду з даним позовом».

«Позивач зазначає, що нею вжито всіх необхідних заходів для вирішення питання про участь у вихованні онука, але всі її намагання мирним шляхом врегулювати даний спір не призвели до результату, оскільки відповідач перешкоджає та створює обставини, через які вона не може зустрічатися

з онуком».

«Судом встановлено, що спілкування баби з онуком жодним чином не створюватиме перешкод у нормальному розвитку дитини, а навпаки матиме позитивний вплив, а тому належить зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та визначити спосіб такого спілкування.».

Постанову апеляційного суду змінити в частині: «у відсутності батька дитини ОСОБА_2 » на «в присутності батька дитини ОСОБА_2 або за його згоди без його присутності».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без його повідомлення.

Зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не відобразив позиції відповідача, що викладена в судовому засіданні його представником

та в письмових запереченнях, приєднаних до матеріалів справи.

Вказує, що суд апеляційної інстанції без належної аргументації вийшов за межі апеляційної скарги та висновку органу опіки і піклування від 11 грудня 2019 року.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі

№ 541/2811/16-ц (провадження № 61-31932св18).

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 21 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду, Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинула в дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2

від 02 травня 2018 року.

ОСОБА_1 є бабусею малолітнього ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 є вчителем фізики Хустської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6. Згідно з характеристикою ОСОБА_1 має 35 років стажу педагогічної роботи, сумлінно виконує свої професійні обов`язки, любить своїх вихованців, вміє їх організувати. Організовує та проводить на високому рівні відкриті уроки та методичні заходи, постійно підвищує свій фаховий рівень.

Відповідно до акта обстеження умов проживання ОСОБА_1

від 18 жовтня 2018 року, будинок останньої налічує п`ять житлових кімнат. Для проживання, виховання та розвитку дітей відведено окрему кімнату, обладнану сучасними меблями, комп`ютером підключеним до мережі Інтернет.

Згідно з висновком від 11 грудня 2019 року № 797/23-21 орган опіки

та піклування вважав за доцільне встановити такі способи участі

ОСОБА_1 у вихованні свого онука ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 : систематичні побачення з онуком, в присутності батька або за його згоди без його присутності, з обов`язковою згодою дитини, кожної першої та третьої суботи місяця з 10:00 год. до 18:00 год.; спільний відпочинок ОСОБА_1 зі своїм онуком, в присутності батька або за його згоди без його присутності, з обов`язковою згодою дитини, під час літніх, осінніх, зимових та весняних канікул.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, норми сімейного законодавства України та міжнародних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також рішення судів попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла такого висновку.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини

є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно

з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися

з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини

і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia»

від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда

у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня

2019 року, п. 82).

Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда

у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.

За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного

з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення

з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Разом із тим положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби

з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо участі позивача

у спілкуванні та вихованні онука.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року зобов`язано орган опіки та піклування Ужгородської міської ради надати такий висновок.

Відповідно до вказаного висновку від 11 грудня 2019 року № 797/23-21, орган опіки та піклування вважав за доцільне встановити такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні свого онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : систематичні побачення з онуком, в присутності батька або за його згоди без його присутності, з обов`язковою згодою дитини, кожної першої та третьої суботи місяця з 10:00 год. до 18:00 год.; спільний відпочинок ОСОБА_1 зі своїм онуком, у присутності батька або за його згоди без його присутності, з обов`язковою згодою дитини, під час літніх, осінніх, зимових та весняних канікул.

Апеляційний суд, встановивши, що між сторонами існує спір щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні онука,вважав, що суд першої інстанції при визначенні способу участі баби у вихованні онука, правильно врахував вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, а також, що до смерті матері дитини позивач систематично та тривалий час спілкувалась з онуком, та визначив спосіб участі позивачки у вихованні, який відповідає висновку органу опіки та піклування.

Проте апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку спілкування позивача з її онуком, та правильно посилався на те, що як орган опіки та піклування, так і суд першої інстанції не в повній мірі врахували в першу чергу інтереси дитини, права батька,

а також волевиявлення позивача щодо спільного відпочинку з онуком під час канікул, яка просила встановити спосіб її участі у вихованні онука щодо спільного відпочинку: спільний відпочинок з онуком влітку - 7 днів, та спільний відпочинок під час осінніх, зимових та весняних канікул по 3 (три) дні безперервно у відсутності батька дитини ОСОБА_2 .

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції неаргументовано вийшов за межі висновку органу опіки та піклування, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції розглянув справу без його повідомлення, є безпідставними, оскільки під час винесення рішення судом першої інстанції представник відповідача був присутній у судовому засіданні, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 96-99).

Посилання в касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 541/2811/16-ц (провадження № 61-31932св18), не заслуговують на увагу, оскільки у справах різні фактичні обставини.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 17 травня 2019 року у незміненій під час апеляційного перегляду частині та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк