Дата документу 10.11.2020
Справа № 320/4802/17
Провадження №2/937/31/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Редько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Колеснікової Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Марущенко А.М.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача адвоката Чеботар Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє за себе та як законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 , за участю третьої особи Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

Позивач звернуся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, яку згодом уточнив, та в якій просить суд:

- стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє за себе та як законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 234 197 грн. 10 коп. у пропорційному розмірі, який відповідає часткам у спадщині;

- стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_7 18 липня 2013 року взяв у позивача ОСОБА_8 в борг для особистих потреб 9 000 доларів США, що на той час було еквівалентно 72 900 грн. 00 коп. Зазначений борг зобов`язався повернути до 18 липня 2014 року. Вказане підтверджується нотаріально посвідченим договором. Гроші були передані до підписання договору. Позивач неодноразово нагадував ОСОБА_7 про необхідність повернення боргу при особистих зустрічах та про необхідність виконати умови договору позики й повернути гроші. ОСОБА_7 обіцяв повернути борг, а потім повідомив, що таких грошей у нього немає, тому борг повертати не буде. 19 квітня 2018 року позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_7 . Про це йому стало відомо з ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року, яку він отримав 19 квітня 2018 року. В порушення вимог ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці не повідомляли кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, хоча спадкоємцю ОСОБА_4 було відомо про договір позики від 18 липня 2013 року. Таким чином, позивач вважає, що необхідно стягнути суму боргу з відповідачів, які є спадкоємцями померлого ОСОБА_7 .

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив задовольнити уточнену позовну заяву в повному обсязі на підставах, які зазначені в позові. Крім того, пояснив суду наступне. Він особисто був знайомий з померлим ОСОБА_7 , оскільки позичав купував у померлого запчастини на сільгосптехніку. Знав його як порядну та відповідальну людину. В 2013 році позивач продавав вантажний автомобіль марки Мерседес 1987 року випуска. ОСОБА_7 про продаж вантажного автомобіля було відомо. Так ОСОБА_7 запропонував позивачу ОСОБА_1 придбати вантажний автомобіль в оренду, зобов`язавшись сплачувати гроші за оренду в залежності від кількості кілометрів, яку автомобіль буде проходити. Позивач погодився на таку пропозицію, оскільки вантажний автомобіль вже довгий час не міг продати. Автомобіль був переданий у користування ОСОБА_9 на підставі довіреності, технічний паспорт також був переданий йому. Перші 2 чи 4 місяці, позивач точно не пам`ятає, ОСОБА_7 вчасно сплачував грошові кошти за оренду вантажного автомобіля. Однак після спливу цього часу більше нічого не сплачував, посилаючись на відсутність роботи. ОСОБА_7 попросив надати йому в борг гроші у ОСОБА_1 . Позивач погодився надати йому гроші в борг, але за умови укладення договору позики, який буде посвідчений нотаріусом. ОСОБА_7 погодився на такі умови отримання грошових коштів в борг, а саме 8 тис. доларів. Позивач не пам`ятає, коли та де передавав гроші померлому за договором позики. У встановлений в договорі позики строк ОСОБА_7 гроші не повернув, не сплачував грошей за оренду вантажного автомобіля, автомобіль також позивачу не повернув. Через деякий час ОСОБА_1 вантажний автомобіль знайшов самостійно на стоянці біля Мелітопольського м`ясокомбінату, але автомобіль був в жахливому стані, потребував ремонту. Вартість ремонту була оцінена приблизно в 5-6 тисяч доларів США. Автомобіль позивач забрав самостійно, після отримання довідки в сервісному центрі, в якій було зазначено, що власником автомобіля є саме ОСОБА_1 . Про вартість та необхідність проведення ремонту вантажного автомобіля позивач повідомив ОСОБА_9 . Останній обіцяв повернути гроші як за ремонт автомобіля, так гроші, які отримав в борг. У зв`язку з цим, позивач був вимушений звернутись до суду з позовом про повернення боргу за договором позики. На час звернення до суду ОСОБА_7 був живий. Про те, що ОСОБА_7 помер, позивачу стало відомо лише 19 квітня 2018 року після отримання ухвали суду про залучення до участі у справі спадкоємців померлого. На теперішній час вантажний автомобіль позивач продав.

Представник позивача адвокат Марущенко А.М. в судовому засіданні просив задовольнити уточнену позовну заяву, оскільки вважає, що позовна заява обґрунтована, доведені всі необхідні обставини справи. Крім того, зазначив, що позивач своєчасно звернувся до спадкоємців з вимогами про стягнення боргу, оскільки позивач дізнався про смерть лише 19 квітня 2018 року. ОСОБА_7 не з`являвся за життя в судові засідання, жодних документів особисто не підписував. До нотаріуса з претензією позивач звернувся 12 липня 2018 року, з уточненою позовною заявою до суду звернувся 13 липня 2018 року, тобто позивачем не було пропущено шестимісячного строку, встановленого діючим ЦК України, для пред`явлення вимоги до спадкоємців померлого про стягнення боргу.

Від відповідача по справі ОСОБА_4 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_7 помер, оскільки його представник 04.10.2017 року заявив клопотання про витребування копії спадкової справи після смерті ОСОБА_7 . У встановлений законом шестимісячний строк, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивач не пред`явив вимоги до спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України на спадкодавця покладається обов`язок задовольнити вимоги кредитора лише в межах вартості майна одержаного у спадщину. Однак в матеріалах справи відсутні будь які докази щодо одержання ОСОБА_4 або її сином у спадщину будь якого майна та щодо вартості спадкового майна. З матеріалів справи вбачається, що спадкове майно, а саме комплекс 517/40000 по АДРЕСА_1 та житловий будинок по АДРЕСА_2 на підставі постанови про арешт та заборону на його відчуження від 16.06.2011 року відділу виконавчої служби, знаходиться під арештом у зв`язку з виконання стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, на спадкове майно до спадкоємців також заявлено вимоги ПАТ «Кредобанк» в якості кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором, що також свідчить про неможливість одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом та визначити вартість належної відповідачу та її сина частки спадкового майна.

Представник відвідачів - ОСОБА_4 , неповнолітнього ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані та не підтверджені доказами. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на висновок Верховного Суду України викладеного в постанові від 20.02.2019 року у справі № 755/7730/16-ц (61-2935 св18). Зазначила, що позивачем було пропущено встановлений законом шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до спадкоємців померлого про стягнення боргу, оскільки позивач дізнався про смерть ОСОБА_7 ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли представник позивача адвокат Марущенко А.М. заявив суду клопотання про витребування спадкової справи, яка була заведена після померлого ОСОБА_7 . Крім того, вважає, що заявлені до відповідачів вимоги по стягненню боргу за договором позики від 18.07.2013 року в сумі 234 197 грн. 00 коп. не відповідають дійсному розміру вимог кредитора, оскільки померлий отримав позику не доларах США а національній валюті 72 900 гривень 00 копійок. Будь які штрафні санкції в уточненій позовній заяві позивачем не заявлялись. Також представник відповідачів звернула увагу, що суду надана була копія договору позики, яка не була належним чином посвідчена, а тому не є допустимим доказом по справі. Позивачем не було встановлено обсягу та вартості спадкового майна, а тому неможливо визначити межі відповідальності спадкоємців за боргом спадкодавця.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що померлий ОСОБА_7 не брав в борг гроші у позивача, а шляхом укладення договору позики померлий придбав у позивача вантажний автомобіль. На теперішній час автомобіль позивачем проданий, тому боргу не існує.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить суд ухвали рішення з врахуванням інтересів дитини.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

18 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О., зареєстрований в реєстрі за № 2822. Так за умовами договору позики ОСОБА_1 передав у позику ОСОБА_7 гроші в сумі 72 900 гривень, еквівалент 9 000 доларів США по курсу НБУ на 18.07.2013 року, з умовою повернення вказаної суми до 18 липня 2014 року. Згідно п. 6 договору вказана сума передана до підписання цього договору повністю. У випадку несвоєчасного повернення позики, ОСОБА_7 зобов`язався сплатити ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також неустойку в розмірі 0,3 відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу /а.с.12/.

04 жовтня 2017 року адвокат Марущенко А.М. звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме копії актового запису про смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_7 /а.с.36/.

30 жовтня 2017 року на виконання ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2017 року на адресу суду від Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшла актового запису про смерть № 1258 складеного стосовно ОСОБА_7 /а.с.43-44/.

21 лютого 2018 року на виконання ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2017 року на адресу суду від Мелітопольської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №345/2017 заведеної після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1258 /а.с.67/.

Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями є ОСОБА_2 (батько померлого), ОСОБА_3 (мати померлого), ОСОБА_4 (дружина померлого), ОСОБА_6 (син померлого).

26.12.2017 року на адресу Мелітопольської районної державної нотаріальної контори від Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» надійшло повідомлення вимога щодо встановлення спадкоємців після померлого ОСОБА_7 . Вказане повідомлення пере направлено за належністю та отримано Мелітопольською державною нотаріальною контрою 11.01.2018 року /а.с.74/.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.06.2017 року встановлено наступне.

ОСОБА_7 на підставі договору дарування посвідченого 23.05.2006 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Бєдновою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3230 та договору купівлі продажу посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Мозгіною О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3308 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу р№ 0122/0706 від 25.06.1998 року посвідченого Мелітопольською міською біржею нерухомості на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_3 .

ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого 17.10.2010 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Бєдновою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3233, на праві власності належить 517/40000 частини комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

На підставі постанови державного виконавця Балковенко К.М. відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 16.06.2011 року, виконавче провадження № 21817084 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_7 , а саме на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_3 , 517/40000 частини комплексу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 /а.с.103-104/.

ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільній інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦК України встановлено, що обставини, встановлені рішеннями суду у господарській

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Особа права якої порушили може скористатися не будь-яким, а певним способом захисту свого права.

Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (ст. 1221 ЦК України).

Частиною першою статті 1222 ЦК України, визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України).

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч.ч. 2, 3 ст. 1282 ЦК України;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення кредитором вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі № 495/1933/15-ц).

Судом було встановлено, що позивачу безпосередньо про смерть ОСОБА_10 стало відомо лише 19 квітня 2018 року після отримання копії ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року.

Вказане підтверджується копією поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому міститься особистий підпис ОСОБА_11 .

В судовому засіданні також було встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори з претензією до спадкоємців про повернення боргу 12 липня 2018 року. В судовому засіданні сторони не заперечували проти встановленої судом обставини.

Крім того, відповідачі не виконали обов`язок, передбачений ст. 1281 ЦК України про повідомлення кредитора спадкодавця про відкриття спадщини.

Зокрема, суд звертає увагу про те, що відповідачу ОСОБА_4 було відомо про борг померлого ОСОБА_7 перед ОСОБА_11 за договором позики від 18.07.2013 року, оскільки, як встановлено судом, договір позики був посвідчений за згодою дружини позичальника (п. 10 Договору позики).

Таким чином, суд вважає, що позивач в даному випадку не пропустив строку на пред`явлення вимоги до спадкоємців про повернення боргу, який зазначений у ст. 1281 ЦК України.

Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норми матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Так в уточненому позові ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачів борг у сумі 234 197 грн. 00 коп. в пропорційному розмірі, який відповідає часткам у спадщині спадкоємців.

Згідно вимог ст. 1267 ЦК України долі спадкоємців є рівними, тобто складають по ј частині. Однак, без встановлення обсягу та вартості спадкового майна, суд не має можливості визначити межі відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця відповідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Вказане узгоджується з правовими висновками, які викладені в Постанові Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року та Постанові Верховного Суду України від 20.02.2019 року у справі № 755/77/30/16-ц.

Отже, позивачем не надано достатньо належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог, а саме доказів щодо обсягу та вартості спадкового майна, що позбавляє суд визначити межі спадкоємців після померлого спадкодавця ОСОБА_7 за його боргами.

За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення сторін по справі, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1921 судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 18, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє за себе та як законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 , за участю третьої особи Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради про стягнення боргу - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 20.11.2020 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О.В. Редько