КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №367/780/20

10 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Карабази Н.Ф., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним,-

в с т а н о в и в:

29 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2020 року замінено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на розгляд за правилами загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності. Прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності та об`єднано в одне провадження, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним залишено без руху та надано строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви до 03 вересня 2020 року. Роз`яснено, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, зустрічна позовна заява буде залишена без розгляду.

02 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву щодо сплати судового збору за подання зустрічного позову, просив постановити додаткову ухвалу, якою виконати вимоги ч.2 ст.185 ЦПК України та зазначити розмір судового збору, який необхідно сплатити за подання зустрічного позову та відстрочити йому сплату судового збору за подання зустрічного позову до ухвалення судового рішення у даній справі. Також подав заяву про усунення недоліків, до якої було додано завірені копії документів, що були додані до зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2020 року залишено без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2020 року про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вказав, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.2 ст.185 ЦПК України, в ухвалі про залишення зустрічного позову без руху не зазначив точну суму судового збору, яку необхідно було сплатити йому, як позивачу по зустрічному позову.

Звернув увагу на те, що в заявах від 02 жовтня 2020 року він просив суд визначити точну суму судового збору та просив відстрочити йому сплату судового збору за подання зустрічного позову до ухвалення судового рішення, мотивуючи вказане клопотання незадовільним фінансовим станом, відсутністю постійного джерела прибутку. Проте, суд першої інстанції вказані клопотання не вирішив та залишив його зустрічну позовну заяву без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Крім того, вважав, що суд першої інстанції помилково застосував при вирішенні вказаного процесуального питання п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, а не ч.3 ст.185 ЦПК України, якою визначено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Бут Олексій Володимировичпросив залишити апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції будь-яких документів на підтвердження наявності підстав для відстрочення йому сплати судового збору. Звернув увагу на те, що ОСОБА_1 активно здійснює будівельну діяльність та продаж об`єктів нерухомості, тому мав фінансову можливість здійснити своєчасну сплату судового збору, а тому вводив суд в оману щодо неможливості сплатити ним судового збору за подання зустрічного позову. Вважав, що не визначення судом першої інстанції точної суми судового збору в ухвалі від 04 серпня 2020 року не є підставою для невиконання вказаного судового рішення.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Бут Олексій Володимировичв судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача адвоката Бут О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності, в якому просив: встановити нікчемність попереднього договору № 6 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 287130 грн., яка була передана за попереднім договором.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, просив суд: визнати дійсним попередній договір №6 від 19.07.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за попереднім договором №6 від 1907.2019 року у загальному розмірі 102586,40 грн., з яких 62160,00 грн. основна заборгованість, 2379,95 грн. інфляційні втрати, 3159,15 грн. 3 % річних, 34887,30 грн. пеня.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2020 року замінено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на розгляд за правилами загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності. Прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності та об`єднано в одне провадження, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним залишено без руху та надано строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви до 03 вересня 2020 року. Роз`яснено, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, зустрічна позовна заява буде залишена без розгляду.

Залишаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції посилався на те, що зустрічна позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.95,175,177 ЦПК України, так як до вказаної зустрічної позовної заяви не додано доказів сплати судового збору й копії документів, що були додані до зустрічної позовної заяви, не були засвідчені у встановленому законом порядку.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, 02 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву щодо сплати судового збору за подання зустрічного позову, в якій просив суд постановити додаткову ухвалу, якою виконати вимоги ч.2 ст.185 ЦПК України, та зазначити розмір судового збору, який необхідно сплатити за подання зустрічного позову та відстрочити йому сплату судового збору за подання зустрічного позову до ухвалення судового рішення у даній справі. Також подав заяву про усунення недоліків, до якої було додано завірені копії документів, що були додані до зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2020 року залишено без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним.

Залишаючи зустрічну позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем за зустрічним позовом не виконано ухвалу суду від 04.08.2020 року, а саме: не сплачено судовий збір за подання зустрічної позовної заяви, тому наявні підстави для залишення зустрічної позовної заяви без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Також судом першої інстанції вказано, що разом із позовною заявою позивачем за зустрічним позовом не подавалось клопотання про відстрочення сплати судового збору. Також, позивач за зустрічним позовом, зазначаючи, що немає будь-якої матеріальної можливості сплатити в повному обсязі судовий збір, оскільки є безробітним та не має жодного доходу, не надав доказів на підтвердження зазначених обставин. Крім того, позивачем за зустрічним позовом у зустрічній позовній заяві вірно визначено суму судового збору в розмірі 1866,66 грн., а тому в ухвалі суду від 04.08.2020 року не було застережень щодо визначеного ним судового збору, зазначено про необхідність надання доказів сплати судового збору.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як вони не ґрунтується на вимогах процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Статтею 175 ЦПК України встановлено форму та зміст позовної заяви, а в статті 177 ЦПК України міститься перелік документів, що додаються до позовної заяви.

Зокрема, згідно ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У частинах першій, третій статті 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У свою чергу, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Згідно вимог ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Підпунктом 2 пункту 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 1 пункту 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання зустрічної позовної заяви, що містила вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру з ціною позову 102586,40 грн. ОСОБА_1 слід було сплатити судовий збір в сумі 1866,66 грн., а саме 840,80 грн. за немайнову вимогу та 1025,86 грн. за вимогу майнового характеру.

У відповідності до ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановлюється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, обов`язок суду зазначити в ухвалі про залишення позову без руху точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) визначено в ч. 2 ст. 185 ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції не враховано заяву ОСОБА_1 , подану до суду 02 вересня 2020 року, в якій він просив постановити додаткову ухвалу, якою виконати вимоги ч.2 ст.185 ЦПК України та зазначити розмір судового збору, який йому необхідно сплатити за подання зустрічного позову.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що, залишаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції не врахував приписи ч.2 ст.185 ЦПК України та не визначив в ухвалі від 04.08.2020 року точну суму судового збору, яку необхідно сплатити позивачу, а також не вирішив клопотання ОСОБА_1 про зазначення розміру судового збору, не визначив точну суму судового збору та не продовжив процесуальний строк на усунення недоліків, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Також колегією суддів враховується, що в заяві від 02 вересня 2020 року ОСОБА_1 просив відстрочити йому сплату судового збору за подання зустрічного позову до ухвалення судового рішення у даній справі.

Відповідно до статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Отже, порядок відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення або звільнення від сплати судового збору встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» із змінами і доповненнями.

Згідно зі статтею 8 Закону, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення або звільнення від сплати судового збору є врахування одночасно як майнового стану сторони, так і наявність однієї із умов визначених цією статтею, перелік яких є вичерпним.

Залишаючи зустрічну позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції посилався на те, що разом із позовною заявою позивачем за зустрічним позовом не подавалось клопотання про відстрочення сплати судового збору, при цьому судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що законодавством не визначено, що таке клопотання має бути подано виключно з позовною заявою, а не на стадії усунення недоліків позовної заяви.

Також, залишаючи зустрічну позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції послався на те, що позивач за зустрічним позовом, зазначаючи,що немає будь-якої матеріальної можливості сплатити вповному обсязі судовий збір за подання вказаного позову,оскільки є безробітним та не має жодного доходу, не надав доказів напідтвердження зазначених обставин.

Разом з тим, встановивши вказані обставини, суд першої інстанції після належного вирішення питання про наявність/відсутність підстав для відстрочення сплати судового збору, мав роз`яснити заявнику, що відстрочення сплати судового збору можливе лише за умови надання доказів незадовільного майнового стану заявника та продовжити строк на усунення недоліків зустрічної позовної заяви із зазначенням в ухвалі точної суми судового збору, який необхідно сплатити за подання зустрічного позову, тобто, виконати вимоги ч.2 ст.185 ЦПК України. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про залишення зустрічного позову без розгляду, що позбавляє позивача права на справедливий судовий розгляд його зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково залишив зустрічний позов без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, та не застосував ч.3 ст.185 ЦПК України, якою визначено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Повернення позовної заяви на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України здійснюється, якщо позивачем не усунуто недоліки позовної заяви до відкриття провадження у справі. В разі, якщо провадження у справі відкрито, а в подальшому встановлено невідповідність позову вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України та не усунуто вказані недоліки, позовна заява залишається без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2020 року, прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності та об`єднано в одне провадження, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та залишено без руху зустрічну позовну заявуй роз`яснено, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, зустрічна позовна заява буде залишена без розгляду.

З огляду на те, що зустрічна позовна заява була залишена без руху після вирішення питання про прийняття її до спільного розгляду з первісним позовом, по якому провадження у справі було відкрито ухвалою від 10 квітня 2020 року, то застосуванню при таких фактичних обставинах підлягав саме п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, а не ч.3 ст.185 ЦПК України..

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому за правилами ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Клопотання в апеляційній скарзі про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом є безпідставним, оскільки ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2020 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності та об`єднано в одне провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2020 року про залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий: Судді: