Провадження № 2/325/300/2020
Справа № 325/1126/20
15 грудня2020 року Приазовський районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Діденка Є.В., за участю секретаря Краснової Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське Запорізької області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 18 листопада 2013 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини з усіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини до 1/6 частини з усіх видів доходів до повноліття дитини; відкликати виконавчий лист, виданий на підставі рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 18.11.2013 року по справі № 238/2683/13-ц (провадження 2/238/956/13) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини зі всіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини.
Ухвалою судді від 27 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків 10 днів з моменту отримання копії ухвали.
11.09.2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла позовна заява із уточненням адреси реєстрації та місця проживання відповідача.
Ухвалою судді від 14 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 15 жовтня 2020 року.
Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року підготовче судове засідання закрите та призначено справу до судового розгляду на 10 листопада 2020 року.
10 листопада 2020 року розгляд справи не відбувся через перебування судді на лікарняному. Судове засідання призначено на 15 грудня 2020 року.
Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не прибула, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надала.Судова повістка направлялась їй за зареєстрованим місцем проживання і була повернута підприємством поштового зв`язку через зупинення приймання поштових відправлень на непідконтрольну територію.
Тому, відповідач ОСОБА_2 викликалася до суду в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, ст.12-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, шляхом опублікування 07.10.2020 року судової повістки на сайті Приазовського районного суду Запорізької області і вважається повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
Відзив чи заперечення відповідачем до суду не подано.
З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі відповідача, на підставі ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи із такого.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва його народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоазовського районного управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 72.
Шлюб між батьками дитини був розірваний 14.10.2013 року рішенням Новоазовського районного суду Донецької області.
Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області (справа 2/238/956/13, 238/2683/13-ц) від 18.11.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 , 1983 року народження, ІПН НОМЕР_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 , працюючого прокурором Новоазовського району Донецької області, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи стягувати з 18.11.2013 року.

28 вересня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклав шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 28.09.2019 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 643.

Від даного шлюбу в ОСОБА_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 05.03.2020 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 140.

Дружина позивача ОСОБА_4 , яка працює помічником судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя, з 20 квітня 2020 року по 03 березня 2023 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, що підтверджується наказом керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя № 41-к від 10.04.2020 року.

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 11.02.2016 року № , фактичне місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб № 1412-10425 від 01.02.2017 року та № 1412- від 20.03.2020 року, ОСОБА_4 , 1987 р.н. і ОСОБА_5 , 2020 р.н., які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем проживання позивача.

02.04.2017 року позивач уклав договір найму жилого приміщення по АДРЕСА_2 , на строк 12 місяців, до 02.04.2018 року, вартість проживання 2000,00 грн. на місяць.

Згідно з довідкою про утримання аліментів із заробітної плати ОСОБА_1 від 16.04.2020 року, виданої Прокуратурою Донецької області, ОСОБА_1 за період з січня 2019 року по грудень 2019 року нарахована заробітна плата в загальному розмірі 491266,44 гривень; утримано аліментів на користь ОСОБА_2 за цей період в сумі 122816,62 гривень.

Відповідно до довідки Прокуратури Донецької області № 18-85-591 від 21.04.2020 року ОСОБА_1 працює в Прокуратурі Донецької області на посаді заступника керівника місцевої прокуратури і його заробіток з січня 2019 року по грудень 2019 року становив 602251,01 гривень; прибутковий податок 14766,17 гривень.

Відповідно до довідки Прокуратури Донецької області № 18-85-590 від 21.04.2020 року заробіток ОСОБА_1 з січня 2020 року по березень 2020 року становить 142682,15 гривень; прибутковий податок 25682,78 гривень.

При вирішенні даної справи суд керується такими нормами права.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 посилається на те, що він уклав інший шлюб і у нього народилась дитина.

Проте, лише зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19.

Так, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку із народженням дитини від іншого шлюбу.

Навпаки, як вбачається з довідок про його заробітну плату, вона є достатньою для сплати аліментів у розмірі, що забезпечує нормальний розвиток дитини, а також для утримання іншої дитини.

Наданий позивачем договір найму житла суд не приймає до уваги, оскільки він не зареєстрований у встановленому законом порядку та його строк сплив 02.04.2018 року.

У заяві позивач вказує, що середній розмір стягнутих з нього аліментів на місяць становить 10234,70 грн., в той час, як прожитковий мінімум для дитини відповідного віку 2318 грн., і тому позивач вважає обґрунтованим зменшити розмір аліментів до 1/6 частини.

Суд із цим не погоджується, оскільки аліменти стягнуті з позивача у частці від його доходу в розмірі ј частини, що є адекватним розміром. Та обставина, що позивач отримує фактичний дохід, який дозволяє перераховувати аліменти на дитину у розмірі, який перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для дитини, не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Керуючись ст.ст. 263, 265, 280, 282, 284, 287, 289 ЦПК України, ст.ст.181, 182, 192 СК України,-

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення, апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Дата складення рішення суду 15 грудня 2020 року.

Суддя Є.В. Діденко