П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про застосування заходів забезпечення позову. В обґрунтування поданої заяви зазначав про те, щопочинаючи з 2018 року відповідач систематично чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та не виконує розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до якого чітко визначено графік його зустрічей з сином. Так, за останніх півтора року позивач бачився з сином менш ніж чотири години в цілому. У свою чергу позивач повністю оплачує навчання сина та добровільно бере участь в його матеріальному забезпеченні, однак відповідач перешкоджає у повноцінному спілкуванні з дитиною, що на думку заявника може призвести до тяжких психологічних наслідків для останнього та втрати дитиною емоційного зв`язку за час розгляду даної справи. В свою чергу це унеможливить чи значно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення первісного позову. У зв`язку з цим просив забезпечити його позов шляхом визначення місця проживання та часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , до ухвалення рішення наступним чином: щотижня - з 10:00 кожної середи до 10:00 кожної суботи; у вихідні дні - з 10:00 кожної першої суботи до 20:00 кожної першої неділі та з 10:00 кожної третьої суботи до 20:00 кожної третьої неділі місяця.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення у справі передавати малолітнього ОСОБА_3 батьку ОСОБА_2 у вихідні дні - з 10:00 кожної першої суботи до 17:00 кожної першої неділі та з 11:00 кожної третьої суботи до 16:00 кожної третьої неділі місяця.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу суду вважає незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що судом не взято до уваги доводи та заперечення відповідача, які належно обґрунтовують відсутність підстав для задоволення такої заяви. При цьому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. Просила апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову.

17 листопада 2020 року на адресу Київського апеляційного суду поштовим зв`язком надійшли відзиви позивача та третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає доводи апелянта неналежними, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - законною та обґрунтовано. Просив відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу служба у справах дітей та сім`їтакож просила відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін. Окремо наголошує на тому, що перешкоди у спілкуванні батька з дитиною порушують насамперед права дитини, яка має право на виховання та спілкування з обома з батьками в рівній мірі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків:

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач і звернувся з первісним позовом до суду. Не заперечує наявності та реальності такого спору й сам апелянт у своїй апеляційній скарзі.

Зважає колегія суддів й на те, що основним завданням при розгляді справ даної категорії є дотримання інтересів дитини. Зважаючи на те, що термін розгляду справи про визначення місця проживання дитини з об`єктивних чи суб`єктивних обставин може становити значний проміжок часу, відсутність спілкування між дитиною та одним із батьків на час судового процесу дійсно може призвести до втрати емоційного зв`язку дитини з тим із батьків, з ким за результатами розгляду справи суд може визначити проживання такої дитини. В свою чергу це може призвести до психотравмуючої ситуації для дитини та значно ускладнити виконання можливого рішення суду. В той же час, при вирішення даної апеляційної скарги колегія суддів зважає й на те, що головним завданням забезпечення позову є лише забезпечення можливості виконання рішення суду, а заходи забезпечення у відповідності до положень ч. 10 ст. 150 ЦПК України не можуть бути тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. З іншої ж сторони положенням п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено застосування заходу забезпечення шляхом зобов`язання сторони вчинення дій, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин. При цьому суд зважає на те, що для можливості виконання рішення суду щодо визначення місця проживання дитини, за час розгляду справи дитина має не втратити психоемоційний зв`язок з тим з батьків, з ким вона не проживає, для чого такі особи мають мати можливість регулярного спілкування з дитиною.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що встановлення обов`язку для матері надавати батьку дитину для спілкування у вихідні дні без ночівлі у останнього (що було б вже частковим вирішенням даного спору між сторонами по суті) є належним заходом забезпечення позову в даній справі та відповідатиме інтересам насамперед дитини. При цьому доводи апелянта стосовно того, що таке спілкування дитини з батьком завдає психоемоційних травм дитині, не відповідає матеріалам справи, оскільки відповідно до висновку психологів № 206 від 16 жовтня 2018 року дитина не боїться спілкуватися із батьком, лише не бажає у нього ночувати.

З урахуванням викладеного, керуючись положенням ст. 376 ЦКП України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про можливість зміни оскаржуваної ухвали суду в частині визначення часу спілкування позивача із сином.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року в частині визначення часу спілкування ОСОБА_2 з сином змінити.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ухвалення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , треті особи служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, передавати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 кожен перший та третій тиждень місяця у суботу з 10:00 до 18:00 та у неділю з 10:00 до 18:00.

В решті ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько