Дата документу 11.03.2020 Справа № 311/3021/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/3021/19 Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова С.О.
Провадження № 22-ц/807/1055/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в особі директора Правника Олександра Петровича на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, треті особи: Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, АТ «Укрсиббанк», ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та гарантія», про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду з повозом до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, треті особи: Василівська район-

на державна адміністрація Запорізької області, АТ «Укрсиббанк», ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», про зняття арешту з майна

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:011:0039, площею 8,4801 га на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 029026, виданого 30.07.2007р. Василівською РДА Запорізької області. У серпні 2019 року при спілкуванні з нотаріусом він дізнався, що на все майно виконавчою службою накладено арешт, внесено відповідні записи до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. На звернення позивача ОСОБА_1 від 05.08.2019 року до виконавчої служби щодо зняття арешту з майна він отримав відповідь від 06.08.2019 року за № 20324/6, в якій ВДВС, зокрема, зазначив, що виконавчі провадження, у яких накладався арешт на його нерухоме майно, у відділі відсутні, та рекомендовано звернутися до суду.

Посилаючись на вказані обставини, просив зняти арешт з нерухомого майна (невиз-

наченого майна, всього нерухомого майна), яке належить ОСОБА_1 , накладеного на

підставі: постанови АМ 176810 від 03.05.2006р. Василівського районного ВДВС Запорі-

зької області, р.н. обтяження 3172000 від 04.05.2006р.; постанови б/н від 15.10.2008 року

ВДВС Василівського РУЮ, р.н. обтяження 8253010 від 02.12.2008р.; постанови про арешт

майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 33921666 від 21.08.2012р.

ВДВС Василівського РУЮ, р.н. обтяження 13084666 від 05.10.2012р.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в особі директора Правника О.П.подалоапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що пропуск строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання не є підставою для знаття арешту, так як в силу закону стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не позбавлений права звернутися до суду із заявою про поновлення такого строку. Враховуючи, що борг за кредитом боржником не погашений, а виконавчий напис не виконаний, то підстави для скасування арешту з нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відсутні.

Вказує, що зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗП №029026, виданого 30.07.2007р. Василівською районною державною адміністрацією Запорізької області, власником земельної ділянки площею 8,48 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 176144587, сформованої 02.08.2019р., існують арешти, що накладені на нерухоме майно ОСОБА_1 .

Записи про арешт нерухомого майна:

- р.н. обтяження 3172000, зареєстрованого 04.05.2006р. реєстратором - Василівською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: постанова АМ 176810 від 03.05.2006р. Василівського районного відділу державної виконавчої служби Запорізької області, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно;

- р.н. обтяження 8253010, зареєстрованого 02.12.2008р. реєстратором - Запорізькою філією ДП «Інформаційний центр» Міністерств юстиції України, підстава обтяження: постанова б/н 15.10.2008р. ВДВС Василівського РУЮ, державний виконавець Пеліх М.О., об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно;

- р.н. обтяження 13084666, зареєстрованого 05.10.2012р., реєстратором - Запорізькою філією ДП «Інформаційний центр» Міністерств юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 33921666, 21.08.2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Василівського РУЮ Лисенко А.І., виконавчий напис № 2038 від 12.10.2007р., виданий ПН ОСОБА_3 ., об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно (а.с. 8-11).

Вказане майно просив у позові звільнити з-під арешту боржник ОСОБА_1 , вважаючи, що виконавче провадження є завершеним, але арешт з його майна, як це передбачається вимогами ЗУ «Про виконавче провадження», знято не було.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі виконавчого напису нотаріуса від 12.10.2007р., виданого приватним нотаріусом Любіченковським О.О., про звернення стягнення на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , для задоволення за рахунок коштів, виручених від реалізації майна, вимог АКБ "УкрСиббанк" в розмірі 148 964,37 грн., у межах відкритих за даним виконавчим документом виконавчих проваджень державною виконавчою службою накладалися арешти на майно боржника 15.10.2008 року, 21.08.2012 року, які після повернення виконавчого листа стягувачу 29.12.2014 року залишилися не знятими. Тому суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що в передбачений законом строк повторного пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання не відбулось, на даний час будь-які виконавчі провадження, за якими позивач є боржником, відсутні, а зареєстровані обтяження нерухомого майна позивача перешкоджають йому як власникові майна здійснювати всі повноваження власника.

Проте, суд першої інстанції дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016р. надані роз`яснення про порядок розгляду таких спорів або питань.

В пункті 1 вказаної постанови зазначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму ВССУ № 5, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК,

В пункті 8 постанови зазначено, що, оскільки позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Уцій справі з позовом до суду звернувся боржник, на майно якого накладено арешт в межах виконавчих проваджень, та право власності якого на це майно підтверджено і ніким не оспорюється. Відповідачем у позові визначено Василівський районний відділ де-

ржавної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій

області.

Отже, фактично в даному випадку не існує спору про право цивільне, а існують правовідносини, що виникли у сфері виконання виконавчих документів, які як зазначив стягувач у особі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», на теперішній час не виконані.

На зазначене вказує також те, що позов пред`явлено не до фізичної особи, якою не визнається право власності позивача на арештоване майно, а до відділу державної виконавчої служби, а підставою для зняття арештів визначається відсутність виконавчих проваджень на теперішній час, у яких такий арешт накладено.

Проте виконавчі документи, які повернуті стягувачу, не визнані такими, що не підлягають виконанню, вони є невиконаними, а тому боржник не може позиватись до виконавчої служби як до відповідача у позовному провадженні з приводу зняття арешту з майна, що арештовано для забезпечення їх виконання.

Отже, позивачем як боржником обрано неправильний спосіб захисту, оскільки такі його вимоги мають вирішуватись у відповідності до розділу УІІ ЦПК України або за аналогічними положеннями КАСУ у певних випадках, зокрема, якщо виконавчим документом є виконавчий напис нотаріуса.

Зважаючи на вказані обставини, колегія вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, на що не звернув уваги суд першої інстанції, а тому у відповідності до вимог п.п. 3,4 ч. 1 статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в особі директора Правника Олександра Петровича задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2019 року у цій справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 березня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.