ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1083/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Харченко А.М., по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання предметом іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження трикімнатної квартири трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 89.0, Житлова площа (кв.м): 54.1, що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу, 63, 03.02.2012, ОСОБА_4 , п.н. ХМНО.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бикової О.Ю. про витребування доказів, витребувано з Господарського суду Харківської області справу про банкрутство ФОП ОСОБА_3 № Б-39/206-10; у приватного нотаріуса ХМНО Парфенкової І.В. (м. Харків, вул. Валентинівська, 35/81) копії документів, які залишились у справах нотаріуса під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за реєстровим номером 63 від 03.02.2012; з Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області копію виконавчого провадження № 38488773 або за іншим номером про стягнення грошових коштів за заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 2027/10498/2012.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бикової О.Ю. про витребування доказів, витребувано з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (м. Харків, вул. Я. Мудрого, 26) копію виконавчого провадження № 38488773 або за іншим номером про стягнення грошових коштів за заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 2027/10498/2012.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 30.07.2018 звернулося до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив визнати предметом іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , за договором іпотеки № ML-702/1075/2008 від 06.08.2008 та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у загальному розмірі 4898863,56 грн на користь позивача звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; передати предмет іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 в управління Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки. В обґрунтування уточненого позову посилалися на ті обставини, що 06 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № МL-702/1075/2008, відповідно до якого відповідач отримав від банку кредит в розмірі 127 747,90 (сто двадцять сім тисяч сімсот сорок сім доларів 90 центів США). 06 серпня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором МL-702/1075/2008 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № РМL-702/1075/2008. Предметом іпотеки визначена трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 89.0, Житлова площа (кв.м): 54.1. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від «12»листопада 2010 року. Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності ст.ст. 512, 514,1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 вимог кредитного договору, кредитор був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2012 по справі №2027/10498/12 з позичальника стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором № МL-702/1075/2008 від 06.08.2008 в розмірі 4 898 863,56 грн з них заборгованість за кредитом в розмірі 1011314,76 гривень, несплачених відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 346 404,22 гривень, пені за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 3541144,58 гривень. З провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 стало відомо, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договорами іпотеки відчужено арбітражним керуючим без згоди іпотекодержателя з посиланням на здійснення процедури банкрутства. Зазначили, що на момент звернення з позовом до суду постанова про визнання ФОП ОСОБА_3 банкрутом по справі № Б-39/206-10 - скасована, а провадження припинено. З інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що предмет іпотеки наразі належить ОСОБА_1 (а.с.138-140).

Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бикової О.Ю. 11 грудня 2018 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позовних вимог з підстав припинення іпотеки (а. с. 156-161).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання предметом іпотеки.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що за відсутності зареєстрованого обтяження іпотекою на час переходу права власності на спірне майно до ОСОБА_1 не перейшли права та обов`язки іпотекодавця, а тому до спірних відносин не підлягає застосуванню ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Послались на те, що в основу оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції помилково поклав правові висновки Верховного Суду України № 6-2684цс15 від 30 березня 2016 року, від яких Верховний Суду України та Верховний Суд відступив в постановах № 640/20090/14-ц від 18.04.2018, № 638/6982/15-ц від 31 травня 2017 року, №6-1685цс16 від 21 вересня 2016 року, №6-1382цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Вказано, що Верховний Суд, установивши у справах, які переглядались, факт переходу до фізичної особи права власності на спірне нерухоме майно в ході ліквідаційної процедури під час виключення з Єдиного реєстру заборон запису про обтяження цього майна, скасування судового рішення на підставі якого було порушено справу про банкрутство боржника, дійшов до висновків, що суди невірно застосували до виниклих правовідносин ст. 23 Закону України «Про іпотеку » та дійшли до помилкового висновку, що набувач такого майна не набув статусу іпотекодавця.

Зазначено, що відрахування строку позовної давності з дати скасування постанови Господарського суду Харківської області від 24 січня 2011 року не відповідають дійсності та нормам матеріального права, оскільки, спір щодо заявлених вимог про визнання квартири предметом іпотеки виник у 2018 році після відмови ОСОБА_1 добровільно вносити зміни до Договору іпотеки та Реєстру речових прав щодо встановлення записів про обтяження іпотечного майна, що в порядку ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України позивач підтвердив відповідними доказами.

Зауважено, що у Законі України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави припинення іпотеки як сплив позовної давності щодо основної чи додаткової вимоги кредитора за основним зобов`язанням.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скаргу необхідно відхилити, з огляду на наступне.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № МL-702/1075/2008, відповідно до якого відповідач отримав від банку кредит в розмірі 127747,90 доларів США (а. с. 8-11).

06 серпня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором МL-702/1075/2008 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № РМL-702/1075/2008 (а. с. 12-14).

Предметом іпотеки визначена трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 89.0, Житлова площа (кв.м): 54.1.

Стороною договору іпотеки (майнової поруки) № РМL-702/1075/2008 від 06 серпня 2008 року є майновий поручитель ОСОБА_3 .

Сторони в судовому засіданні не заперечували проти факту, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником ЗАТ «ОТП банк», тому суд вважав цей факт встановленим.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 12 листопада 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відповідно до ст.ст. 512, 514,1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Матеріали справи не містять договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 12 листопада 2010 року, яким Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна 06.08.2008 реєстратором Дорогій В.А. внесений запис за №7697802 за типом обтяження: іпотека, іпотекодавець ОСОБА_3 , боржник за основним зобов`язанням ОСОБА_2 . З Інформації також вбачається, що 26.11.2010 зареєстровано зміну обтяження в частині іпотекодержателя ЗАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна», з підставою договір про відступлення права вимоги, 8893, 12.11.2010, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.

Вказані відомості надані стороною як позивача, так і відповідача (а.с. 45-51, 193-201).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24 грудня 2010 року порушено справу № Б-39/206-10 про банкрутство фізичної особи підприємця ОСОБА_3 .

В судовому засіданні досліджено матеріали справи № Б-39/206-10 про банкрутство фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , які надійшли з Господарського суду Харківської області.

Постановою Господарського суду Харківської області від 24 січня 2011 року фізичної особи підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом. За змістом постанови, загальна сума зазначених вимог кредиторів складала 291870,33 грн. Вищевказані зобов`язання боржника, пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності, повністю визнані та не погашені боржником. Окрім того, боржник має заборгованість, яка не пов`язана із здійсненням ним підприємницької діяльності по кредитному договору №ML 702/1075/2008 від 06.08.2008 року, заборгованість за договором складає 132086,33 доларів США, згідно довідки №702-01-3/394 від 28.05.2010. Вказаною ухвалою суду знято заборону на відчуження квартири АДРЕСА_3 , яка була накладена на підставі договору іпотеки №PML 702/1075/2008 від 06.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вбачається, що реєстраційний запис про вилучення обтяження іпотеку - змінено 29.03.2011, з підставою повідомлення про виключення з реєстру іпотек, б/н, 29.03.2011, ліквідатор ОСОБА_5 , Постанова Господарського суду Харківської області про визнання боржника банкрутом від 24.01.2011.

Таким чином, вилучення запису про іпотеку відбулось 29.03.2011.

Доказів звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до суду та/або інших органів з вимогами про поновлення записів про іпотеку матеріали справи не містять.

Матеріали справи про банкрутство № Б-39/206-10 (а.с.150) містять заяву представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Сербінова О.Г. із вхідним номером від 22 листопада 2012 року, за змістом якої ТОВ «ОТП Факторинг» як заставодавцю відомо про наявність ліквідаційної процедури.

Матеріали справи про банкрутство № Б-39/206-10 (а.с.102) також містять звіт ліквідатора ОСОБА_5 , який станом на 22 травня 2012 року вчинив дії із опублікування оголошення в газеті «Голос України» № 23 (5023) від 08.02.2011 про визнання боржника банкрутом; укладено угоду з Товарною біржою «Правопорядок» на організацію та проведення аукціону; в біржовому віснику «Правопорядок» опубліковане оголошення про проведення аукціону з продажу майна ОСОБА_6 ; 25.02.2011 проведений аукціон з реалізації майна ФОП ОСОБА_7 .

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17 липня 2012 року у справі № Б-39/206-10 постанову Господарського суду Харківської області від 24 січня 2011 року скасовано, провадження у справі про банкрутство фізичної особи підприємця ОСОБА_3 припинене.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2012 по справі №2027/10498/12 з позичальника ОСОБА_2 стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором № МL-702/1075/2008 від 06.08.2008 в розмірі 4898863,56 грн, з них заборгованість за кредитом в розмірі 1011314,76 гривень, несплачених відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 346404,22 гривень, пені за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 3541144,58 гривень. Рішення набрало законної сили (а.с. 20).

Доказів виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2012 по справі №2027/10498/12 матеріали справи не містять. Будь-які відомості про наявність виконавчих проваджень сторонами суду не надано.

Суду також не надано доказів на спростування факту реалізації майна боржника-банкрута в межах ліквідаційної процедури до скасування в апеляційному порядку Постанови Господарського суду Харківської області від 24 січня 2011 року.

ОСОБА_1 набув право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Парфенковою І.В. за реєстровим номером 63 від 03.02.2012. Станом на час укладення цього договору купівлі-продажу та реєстрації за ОСОБА_1 права власності зареєстровані обтяження відсутні (а.с 94, 95).

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ОТП Факторинг» пов`язує порушення своїх прав як правонаступника заставодержателя (іпотекодержателя) з фактом скасування постанови Господарського суду Харківської області від 24 січня 2011 року, що відбулось 17 липня 2012 року, та наявністю невиконаних боржником за кредитним договором зобов`язань, що підтверджено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2012 по справі №2027/10498/12.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що іпотека виникла в зв`язку із укладенням договору іпотеки № РМL-702/1075/2008 від 06 серпня 2008 року, була припинена в зв`язку з реалізацією предмета іпотеки в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяження. В зв`язку із припиненням процедури банкрутства обтяження поновлене не було.

За таких обставин власник спірної квартири ОСОБА_1 не може вважатись особою, до якої перейшло право на майно, обтяжене іпотекою.

При цьому, суд першої інстанції також врахував, що як встановлено судом, вилучення запису про іпотеку відбулось 29.03.2011. Вимога державної реєстрації іпотеки введена Законом України № 402-VII від 04.07.2013. З позовом про поновлення запису про іпотеку позивач звернувся у 2017 році. Поважності причин пропуску строку позовної давності позивач не навів.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із зазначеними вимогами.

Однак суд апеляційної інстанції не згодний з висновками суду першої інстанції, що після припинення процедури банкрутства іпотека щодо спірного нерухомого майна не відновилася, оскільки таке відновлення не залежить від волі добросовісного набувача цього майна. У разі ухвалення судом рішення про скасування обтяжень нерухомого майна банкрута та виключення запису з Єдиного реєстру заборон, яке згодом було скасоване, не спростостовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження у процесі ліквідації іпотекодавця, таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в цьому реєстрі.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-1382цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спірне майно було реалізовано у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Скасовані касаційним судом попередніх судових рішень господарських судів щодо банкрутства боржника не призводять до тих правових наслідків, які визначені у ч. 1 ст. 206 ЦК України, двосторонньої реституції, оскільки у даному випадку скасовані рішення господарських судів першої інстанції не мали значення правочину (не були джерелом права власності на спірне нерухоме майно).

Що стосується доводів скарги про відновлення позивачу кредитору права іпотеки для останнього власника відповідача, яке має майновий характер, з урахуванням того, що кредитор-іпотекодержатель не володіє предметом іпотеки, має застосовуватися правовий механізм віндикації. При цьому також необхідно враховувати правила ст. 388 ЦК України щодо випадків, коли майно не може бути витребувано від добросовісного набувача.

Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 26 червня 2013 року у справі № 6-58цс13, яка стосувалася позову кредитора-іпотекодержателя про визнання недійсним договорів відчуження нерухомого майна, з якого в межах процедури банкрутства перед цим було знято обтяження іпотекою.

При цьому касаційний суд також зазначив, що положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, не передбачено.

Як встановлено по справі останній власник колишнього предмета іпотеки відповідач придбав спірне нерухоме майно у продавця, який не був боржником банку та іпотекодавцем.

Тому за відсутності відомостей про те, що відповідач був поінформований про скасування касаційним судом попередніх судових рішень господарських судів щодо банкрутства ФОП ОСОБА_2 , або що він був учасником цих подій, - відповідач є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, яке було вільне він формальних обтяжень іпотекою.

Колегія суддів також вважає, що у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України необхідно врахувати правову позицію, яка була викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2416/17, в якій за аналогічних обставин щодо відчуження іпотечного майна в процедурі банкрутства та аналогічних вимог заставного кредитора щодо звернення стягнення на колишній предмет іпотеки - касаційний суд у п. 42 згаданої постанови зазначив, що скасування судових рішень у справі про банкрутство не спростовує правомірності правочину (аукціону), вчиненого на виконання скасованого рішення суду.

При цьому касаційний суд у п.п. 36-38 згаданої постанови дійшов наступних висновків щодо змісту норм матеріального права, які також підлягають до застосуванню у цій справі.

Згідно приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» процедура ліквідації банкрута передбачає задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна. При цьому, відповідно до приписів статті 23 Закону, скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника.

Частина 3 статті 53 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» надає право кредиторам заявити кредиторські вимоги до боржника, які після визнання вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів, задовольняються відповідно до приписів зазначеного Закону.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, як, зокрема, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів у порядку, передбаченому цим Законом, а частиною 1 статті 31 Закону визначено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею, зокрема, у першу чергу задовольняються, в т.ч., вимоги, забезпечені заставою.

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

У разі примусової реалізації (продажу) предмета застави (іпотеки) у зв`язку зі зверненням на нього стягнення відповідне забезпечувальне зобов`язання припиняється (абзац 5 статті 28 Закону України «Про заставу», абзац 3 частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

У разі реалізації предмета застави (іпотеки) з дотриманням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» застава та майнова порука припиняються у повному обсязі, оскільки їх мета досягнута.

У справі, що наразі переглядається апеляційним судом відсутні відомості та відповідні докази про те, що кошти від продажу майна боржника були направлені на задоволення вимог кредитора, оскільки, як вбачається з матеріалів господарської справи № Б-39/206-10 про визнання банкрутом боржника ФОП ОСОБА_3 , а саме ухвали від 22.05.2012, ліквідатору було відмовлено у задоволення клопотання про розподіл грошових коштів (аркуші господарської справи 110-111).

У подальшому постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17 липня 2012 року провадження у вказаній господарській справі було припинене.

У постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 640/20090/14, на яку посилається апелянт, Верховний Суд дійшов висновку, що для вирішення питання про чинність іпотеки для нового власника спірного майна вирішальним є встановлення факту задоволення вимог кредитора за рахунок реалізації іпотечного майна.

Таким чином, у цій справі після скасування постанови про визнання боржника банкрутом іпотека була поновлена.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З вимог ст.257 ЦК України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до норм ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що перебіг позовної давності для них розпочався після відмови відповідача внести зміни до договору іпотеки, оскільки про визнання ОСОБА_3 банкрутом позивачу стало відомо не пізніше 07.11.2012, коли останній звернувся до Господарського суду Харківської області з заявою про ознайомлення з матеріалами справи № Б-39/206-10.

Вказане свідчить про те, що з позиції стороннього спостерігача, діючи розумно та зважено використовуючи надані процесуальні права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» без поважних причин пропустило трирічний строк для звернення до суду з позовом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що помилка районного суду щодо того, що іпотека не була поновлена, хоч і не відповідає обставинам справи, однак вона у цілому не вплинула на законність та обґрунтованість рішення суду про відмову у задоволення позову з причини спливу трирічного строку звернення до суду з позовом, і тому така помилка має формальний характер, що не призводить до зміни оскарженого судового рішення, що відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерахунку судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 березня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.