Справа № 617/537/18
Провадження № 6/617/23/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області у складі :

судді - Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вовчанську Харківської області подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника, боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У березня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В., звернувся до суду із вказаним поданням. В обґрунтування подання приватний виконавець посилався на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 60554085 на загальну суму стягнення з урахуванням розміру суми стягнення, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, всього 272 610 грн. 96 коп. з примусового виконання виконавчого листа № 617/537/18 виданого Вовчанський районним судом Харківської області 30 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 10 травня 2015 року у розмірі 157 069 грн. 92 коп. та договором позики від 26 березня 2016 року у розмірі 87 854 грн. 44 коп., а всього 244 924 (двісті сорок чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн. 36 коп. та судовий збір у розмірі 2 449 (дві тисячі чотириста сорок дев`ять) грн. 24 коп. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 08 листопада 2019 року, була надіслана боржнику ОСОБА_1 та отримана ним 12 листопада 2019 року. На вимогу приватного виконавця, протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, боржником декларацію про доходи та майно не надано. Відповідно до відповіді РСЦ на ім`я боржника транспортні засоби не зареєстровані, пенсії не отримує, на відкритих рахунках кошти відсутні, інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня. 28 листопада 2019 року, боржник не надав допуск приватному виконавцю до житлового приміщення, для проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт приватного виконавця. Просив надати дозвіл для примусового проникнення приватного виконавця на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належними чином. У поданні зазначив про розгляд у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно із ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено зобов`язання виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває виконавче провадження № 60554085 на загальну суму стягнення з урахуванням розміру суми стягнення, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, всього 272 610 грн. 96 коп. з примусового виконання виконавчого листа № 617/537/18 виданого Вовчанський районним судом Харківської області 30 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 10 травня 2015 року у розмірі 157 069 грн. 92 коп. та договором позики від 26 березня 2016 року у розмірі 87 854 грн. 44 коп., а всього 244 924 (двісті сорок чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн. 36 коп. та судовий збір у розмірі 2 449 (дві тисячі чотириста сорок дев`ять) грн. 24 коп.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 08 листопада 2019 року, була надіслана боржнику ОСОБА_1 та отримана ним 12 листопада 2019 року, відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. На вимогу приватного виконавця, протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, боржником декларацію про доходи та майно не надано.

Відповідно до відповіді РСЦ на ім`я боржника транспортні засоби не зареєстровані, пенсії не отримує, на відкритих рахунках кошти відсутні, інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня.

28 листопада 2019 року, боржник не надав допуск приватному виконавцю до житлового приміщення, для проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт приватного виконавця.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Суд зазначає, що недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції Україниі міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Згідно з наданого до суду акту приватного виконавця від 28 листопада 2019 року, боржник не допустив виконавця до житлового приміщення, для проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 8 розділу I «Загальні положення» Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5(зі змінами), акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

Однак, суд звертає увагу, що зазначений акт приватного виконавця не містить відмітки про наявність/відсутність під час його складання: стягувача, боржника, понятих.

Крім того, суд також звертає увагу, що зазначені матеріали подання не містять документів про отримання боржником вимоги про здійснення виходу приватним виконавцем за адресою боржника для здійснення виконавчих дій.

Також, приватним виконавцем не вжито достатніх заходів для належного виклику боржника, які не потребують примусового проникнення до житла.

Згідно статті 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року визначено що за змістом пункт 1 статті 6 Конвенції та згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження"та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного чи приватного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджав вільному доступу приватного виконавця до житла. Доданий до подання акт приватного виконавця, вище досліджений, не може вважатися таким доказом, оскільки його форма не відповідає вимогам чинного законодавства. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту умисного створення перешкод з боку боржника для проведення виконавчих дій приватним виконавцем суду не надано.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що матеріали подання про примусове проникнення до житла боржника не містять даних про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та перешкоджає вчиненню виконавчих дій.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що подання є необґрунтованим та передчасним, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11-13, 247, 258-260, 263, 439 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника, боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вовчанський районний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя -