РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 Провадження №2/425/260/20

Справа №425/409/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Мирошникової О.Ш., за участю секретаря судового засідання Кулішової О.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Степанцова В.Є., відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 позивач, до

ОСОБА_2 відповідач

про усунення перешкод у володінні і користуванні майном шляхом вселення та встановлення порядку користування житловим будинком, та

ухвалив це рішення про часткове задоволення позову про таке:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача.

1.11.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд усунути йому перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-вселити його у цей житловий будинок;

-виділити йому в користування жилу кімнату площею 9,6 м2 та відповідачу дві жилі кімнати площею відповідно 6,7 та 5,1 м2, інші приміщення залишити у спільному користуванні сторін.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що сторони є співвласниками зазначеного житлового будинку у рівних частках, проте відповідач чинить йому перешкоди у володінні та користуванні ним. Також позивач вбачає, що виходячи з розміру будинку та кількості жилих кімнат є можливість встановити для сторін порядок спільного користування цим будинком.

2.Відповідач у встановлений судом строк відзив до суду не подала.

3.Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав, зазначив, що він бажає вселитися у спірний будинок, оскільки не має іншого житла, а відповідач чинить йому у цьому перешкоди.

4.Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, оскільки вона не довіряє позивачу та має з ним неприязні стосунки; пропонувала оцінити будинок та виділити належні сторонам частки будинку в натурі.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

5.Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяви про виклик свідків та відстрочення сплати судового збору.

04.08.2020 представник позивача подав до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи та розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, 03.09.2020 про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.

6.24.03.2020 відповідач подала до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання для врегулювання спору з позивачем, 22.04.2020, 22.05.2020, 07.07.2020, 31.07.2020, 03.08.2020 у зв`язку із дією карантину, 03.09.2020 - у зв`язку із перебуванням на лікуванні. 06.10.2020 у судовому засіданні відповідач заявила клопотання про виклик свідків.

23.10.2020 відповідач подала до суду клопотання про обов`язкову участь позивача у судовому засіданні та виклик свідків.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

7. 26.02.2020 суд відкрив провадження у справі, постановив розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання з повідомленням (викликом) сторін та задовольнив клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору.

8.Суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання від 24.03.2020, 22.04.2020, 22.05.2020, 07.07.2020, 31.07.2020, 03.08.2020.

04.08.2020 суд задовольнив заяву представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи.

03.09.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, задовольнив клопотання позивача про виклик свідків, закрив підготовче провадження у справі та призначив судове засідання з повідомленням учасників справи.

06.10.2020 та 23.10.2020 суд задовольнив клопотання відповідача про виклик свідків та обов`язкову участь позивача у судовому засіданні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

9. ОСОБА_1 (далі позивач) та ОСОБА_2 (далі відповідач) на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом є співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі житловий будинок) по Ѕ частці, право власності зареєстроване належним чином (а. с. 5, 6, 9).

10. Характеристики житлового будинку: загальна площа - 66,5 м2, зокрема, фактична жила площа 43,2 м2, з якої чотири жилі кімнати площею 5,1 м2, 6,7 м2, 9,6 м2 та 21,8 м2, що підтверджується копіями експлікації та плану будинку станом на 22.10.1998 (а. с. 10-11).

11. У спірному житловому будинку на час ухвалення цього рішення проживає відповідач, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

12. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач чинить йому перешкоди у володінні та користуванні будинком, а саме: не дозволяє заходити у будинок та двір, що підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

В судовому засіданні відповідач надала пояснення, що вона не проти проживання в будинку позивача, але вона йому не довіряє, не проти його вселення, але позивач ніде не працює та у позивача є питання чим він буде сплачувати за будинок.

Також, вона вважає, що треба оцінити будинок, поділити будинок, відкрити сторонам окремі особові рахунки.

Відповідач пояснювала, що вона не зможе проживати спільно з відповідачем, оскільки у них ворожі відносини та кімнати в будинку не ізольовані.

13. Станом на час ухвалення рішення сторони не дійшли згоди щодо порядку користування спірним будинком.

V. Законодавство, яке застосував суд.

14. Частини 1, 2, ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

15. Цивільний кодекс України:

Частина 1 статті 12 особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Частини 1-3 статті 319 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частини 1, 2 статті 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частина 1 статті 356 власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частини 1, 2 статті 358 право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частини 1, 3 статті 364 - співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Частина 1 статті 383 власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Стаття 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

16. Житловий кодекс України:

Стаття 47 норма жилої площі в УРСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

17. Цивільний процесуальний кодекс:

Частина 4 статті 263 при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частина 2 статті 264 - при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

18. Правова позиція Верховного Суду у справі № 639/2184/16-ц, постанова від 12.12.2019 Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

VІ. Мотивована оцінка суду.

Щодо вселення у позивача у спірний житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд вважає, що позивач довів, що вони з відповідачем є співвласниками спірного житлового будинку на законних підставах відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом по Ѕ частці у праві власності; право власності зареєстроване за ними належним чином.

20. Як співвласник будинку позивач має, крім іншого, право користуватися ним для власного проживання на підставі ч. ч. 1-3 ст. 319 та ч. 1 ст. 383 ЦК України, незалежно від наявності чи відсутності перешкод у здійсненні цієї правомочності.

21. Суд приймає доводи позивача про перешкоджання йому відповідачем у вселенні до житлового будинку з таких мотивів:

В судовому засіданні відповідач неодноразово пояснювала, що вона не проти вселення позивача, але за таких умов спочатку треба оцінити будинок у експерта, поділити будинок, відкрити окремі особові рахунки. Також, відповідач пояснювала, що вона не зможе проживати спільно з відповідачем, оскільки у них ворожі відносини та кімнати в будинку не ізольовані.

В судовому засіданні відповідач пояснювала, що вона має намір надалі проживати в будинку, не бажає продавати свою частку та одночасно заявляла про можливість придбати частку позивача за умови погодження ціни.

Суд вважає, що саме по собі висловлення відповідачем певних умов для проживання позивача в житловому будинку, свідчить про перешкоджання з її боку у здійсненні ним свого права користування його часткою будинку.

22. Суд вказує, що стаття 391 ЦК України не вимагає від позивача доводити суду неправомірність дій відповідача.

Дії відповідача, зазначені у п. 21 цього рішення, припускаються такими, що перешкоджають позивачу в праві користування, до часу поки відповідач не доведе суду зворотного.

Відповідач не надала суду доказів, що її дії не перешкоджали позивачу вселитися до будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цій справі суд встановив обставини, що поведінка відповідача перешкоджала позивачу у здійсненні ним права користування належною йому частиною будинку як на час звернення з цим позовом, так і на час ухвалення цього рішення.

24. На думку суду позивач обрав належний спосіб захисту свого права як вселення до будинку.

25. Суд задовольняє позов у цій частині.

Щодо встановлення порядку користування спірним житловим будинком.

26. Сторони як співвласники житлового будинку можуть самостійно погодити порядок користування ним відповідно до ст. 358 ЦК України, зокрема, за їх згодою встановити хто та якою кімнатою буде користуватися.

Жоден з співвласників не може нав`язати свою волю щодо здійснення права користування спільною власністю іншому співвласнику.

За ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та суд не може втручатися у волевиявлення учасників цивільних відносин та замість співвласників визначати згоду на здійснення права спільної часткової власності за ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України.

27. В цій справі правовідносини сторін стосуються встановленню порядку користування житловим будинком між ними як співвласниками.

Суд встановив, що жодної згоди щодо користування будинком сторони не досягли, тому необхідно кожній стороні виділити в користування частки будинку в натурі, які співвідноситимуться до розміру їх часток у праві спільної часткової власності з можливими незначними відхиленнями.

28. Як вбачається з копії поверхового плану, загальна площа будинку 63,4 кв. м, житлова -43,2 кв.м. В будинку є чотири житлові кімнати, які позначені у цьому плані так:

1) 1-2, площею 5,1 кв.м,

2) 1-3, площею 21,8 кв.м,

3) 1-4 площею 6,70 кв.м,

4) 1-5 площею 9,60 кв.м.

З плану вбачається, що вхід до житлових кімнат «1-2» та «1-3» наявний з коридору «1-1», входи до кімнат «1-4» та «1-5» наявні з кімнати «1-3».

Отже, в будинку окремо від інших розташована лише одна кімната «1-2», інші дві кімнати «1-4» та «1-5» є суміжними з кімнатою «1-3».

29. Позивач пропонує такий порядок користування будинком:

1) позивачу кімнату «1-5» площею 9,6 кв.м;

2) відповідачу кімнати «1-2» площею 5,1 кв.м та «1-4» площею 6,7 кв.м.

Залишити в спільному користуванні сторін кімнату «1-3» площею 21,8 кв.м. та інші нежитлові приміщення будинку.

30. В судовому засіданні сторони визнали, що одна з кімнат «1-2», що запропонована відповідачу у користування, хоча і позначена на плані як жила, фактично є нежилою.

31. Суд не приймає визначений позивачем порядок користування будинком з таких мотивів:

Якщо виходити з житловою площі будинку, за пропозицією позивача йому в користування слід передати 9,6 кв.м, а відповідачеві 11,8 кв.м, що становить 22,22% та 27,31% від житлової площі будинку 43,2 кв.м.

Врахувавши, що кімната «1-2» справді не є жилою (див. п.30 цього рішення), то відповідачу у користування для житла буде фактично передано одну кімнату площею 6,7 к.м., що становитиме 15,51% від загальної житлової площі будинку.

Суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування кімнатами в натурі суттєво не відповідає розміру часток сторін у їх праві власності на житловий будинок.

Суд вважає, що у запропонованому позивачем порядку користування різниця між реальними та ідеальними частками є істотною, навіть з урахуванням залишення в загальному користуванні сторін кімнати «1-3» площею 21,8 кв.м.

Суд також вважає, що користування запропонованими кімнатами не відповідатиме ст. 47 ЖК України, якою встановлено норму житлової площі на одну особу у 13,65 кв.м.

32. Суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування житловим будинком, порушуватиме право користування цим будинком як позивача, так і відповідача як власників цього будинку.

За умови неможливості добровільного встановлення порядку користування, суд може його встановити, але з мінімальним втручанням в права сторін як власників будинку.

Суд вважає, що потрібні спеціальні знання для виділення в користування сторонам в натурі часток будинку, які рівнозначні розміру їх часток у праві власності на будинок або часток, які матимуть незначні ухилення, з врахуванням державних будівельних, санітарних, протипожежний та інших норм.

Ці спеціальні знання не є знаннями у сфері права.

33. Суд роз`яснював сторонам їх процесуальне право заявити клопотання про призначення експертизи, однак жодна з сторін цим правом не скористалася.

34. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині встановлення порядку користування будинком необґрунтовані позивачем, тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Щодо інших доводів сторін

35. Відповідач у судовому засіданні запропонувала виділити сторонам частки спірного будинку в натурі відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності.

36. У позовних вимогах позивач просить суд вселити у його у будинок та встановити порядок користування ним; відповідач із зустрічним позовом про поділ будинку в натурі не зверталася.

37. Тому вимога щодо поділу будинку в натурі не є предметом цього судового розгляду.

38. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд відхиляє доводи відповідача щодо можливості поділу будинку в натурі.

Висновок суду:

39. Суд вважає, що у справі наявні підстави для усунення позивачу як співвласнику житлового будинку перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом вселення у цей будинок, проте вимоги про визначення порядку користування ним не обґрунтовані позивачем.

40.Тому суд задовольняє позов в частині вселення позивача у спірний житловий будинок та відмовляє у позові в частині визначення порядку користування ним.

VІІ. Розподіл судових витрат.

41.Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

42.Оскільки позов має немайновий характер, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка за подання такого позову фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2102 грн. * 0,4 = 840 грн. 80 коп.

43.Ухвалою від 26.02.2020 суд задовольнив клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору.

Позовних вимог дві, тому відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується по 840,80 грн за кожну вимогу немайнового характеру.

44. Оскільки суд задовольнив позов в одній частині та відмовив у позові в іншій, зі сторін необхідно стягнути по 840 грн. 80 коп. судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

З цих підстав суд вирішив:

1.Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні і користуванні майном шляхом вселення та встановлення порядку користування житловим будинком.

2.Усунути перешкоди у володінні і користуванні 1/2 часткою житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 до цього житлового будинку.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині встановлення порядку користування житловим будинком.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

6. Копію рішення вручити учасникам справи.

7.Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

8.Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9.Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: не відомий).

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської областіМирошникова О.Ш.