печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Ільєва Т.Г.,

при секретарі - Ємець Д.О.

за участю:

представник стягувача - Кузьмич Я.В.

представник боржника - Черкасова Д.О.

розглянувши матеріали клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦГЕОЛОГОРОЗВІДКА» - Кузьміч Яни Вікторівни про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі ст. ст. 462, 463 ЦПК України,-

ВСТАНОВИВ:

Cтягувач ТОВ «СПЕЦГЕОЛОГОРОЗВІДКА» в особі представника Кузьміч Яни Вікторівни, звернулась до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України Рішення Арбітражного суду м. Москва від 07.10.2018 року по справі №А40-179726/18-12-1301 в Україні, щодо стягнення з ПАТ «Інжинірингово-виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ» на користь ТОВ «СПЕЦГЕОЛОГОРОЗВІДКА» заборгованість за договором №18-ИГ від 12.02.2013 року у розмірі 2 000 000,00 (два мільйони) рублів та витрати по сплаті мита у розмірі 33 (тридцять три тисячі) рублів.

В судове засідання представник стягувача просила задовольнити клопотання.

Представник боржника, просив суд відмовити в задоволенні клопотання, окрім цього, боржником були подані заперечення, в яких представник боржника заперечував щодо задоволення даного клопотання, оскільки не надано належним чином завіреного рішення та документу який би свідчив про набрання рішення суду законної сили. Також, зазначив, що не надано належного підтвердження доказів, повідомлення боржника про розгляд справи.

Суд вивчивши клопотання, заслухавши думку учасників процесу, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1ст. 465 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до Міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Згідно зі ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» встановлює, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Так, Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-ХІІ ратифіковано Угоду про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, підписану у м. Києві 20 березня 1992 року урядами держав-учасниці Співдружності Незалежних Держав, зокрема урядами України та Російської Федерації.

Ця Угода, згідно ст. 1, регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Відповідно до ст. 7 Угоди держави - учасниці СНД взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Статтею 8 указаної Угоди передбачено, що виконання відбувається за клопотанням заінтересованої сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої сторони про процес; виконавчий документ.

Отже, перелік документів, який повинен додаватися до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачений Угодою, стаття 8 якої і підлягає до застосування при перевірці такого переліку документів, які додаються до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Разом з тим, статтею 9 Угоди передбачено підстави, за яких у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що: судом держави - учасниці СНД, що запитується, раніше винесене рішення, яке набуло законної чинності у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і на тій самій підставі; є визнане рішення компетентного суду третьої держави - учасниці СНД або держави, що не є членом Співдружності, по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і на тій же підставі; спір згідно з цією Угодою вирішений некомпетентним судом; інша сторона не була повідомлена про процес; закінчився трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено з підстав визначених ч. 2 ст. 468 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 468 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Так, дослідивши подане стягувачем клопотання, суд прийшов до висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 466 ЦПК України. Зокрема, до клопотання, 17.11.2020 представником стягувача додана належним чином завірена копія іноземного судового рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання, з проставленням відмітки про набрання законної сили, виконавчий документ на виконання рішення суду, переклад.

Таким чином, судом не встановлено підстав для відмови в наданні дозволу на примусове виконання іноземного судового рішення відповідно до ч. 2 ст. 468 ЦПК України, а твердження позивача про те, що він не знав про розгляд справи, не підтверджується, оскільки вбачається, що в рамках справи боржник подавав клопотання, та оскаржував рішення суду в апеляційній інстанції, таким чином, твердження боржника зводяться лише до не бажання виконувати рішення та не погодження з ним.

Так, суд розглядає клопотання в рамках вимог та встановленого порядку законодавством, за таких обставин рішення підлягає примусовому виконанню на території України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 462-467 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦГЕОЛОГОРОЗВІДКА» - Кузьміч Яни Вікторівни про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі ст. ст. 462, 463 ЦПК України -задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду, а саме: Рішення Арбітражного суду м. Москва від 07.10.2018 року по справі №А40-179726/18-12-1301 щодо стягнення з ПАТ «Інжинірингово-виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ» (, 01023, м. Київ, вул. Еспланадна, буд. 20) на користь ТОВ «СПЕЦГЕОЛОГОРОЗВІДКА» (300007, Російська Федерація, Тульська обл.., м. Тула, вул. Михеєва, буд. 17, 5 поверх, ОДРН982, ІПН /710701001) заборгованість за договором №18-ИГ від 12.02.2013 року у розмірі 2 000 000,00 (два мільйони) рублів та витрати по сплаті мита у розмірі 33 (тридцять три тисячі) рублів.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 21.12.2020

Суддя Т.Г. Ільєва