Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4362/14-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Павицької Т.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 278/4362/14 за позовом Житомирської місцевої прокуратури до Тетерівської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області про визнання рішення недійсним, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації

за апеляційною скаргою Житомирської місцевої прокуратури на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року Житомирська місцева прокуратури звернулася до суду із позовом до Бурківської сільської ради Житомирського району, правонаступником якої є Тетерівська сільська рада Житомирського району, ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області про визнання рішення недійсним, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації.

17.01.2020 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 912/2385/18 Великою Палатою Верховного Суду у зв`язку із відсутністю єдиної правозастосовчої практики щодо наявності у прокурора процесуальної дієздатності та обгрунтованості права подавати позови в інтересах держави (а.с. 241-244 том 2).

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2020 року на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку судового рішення у справі № 912/2385/18.

В апеляційній скарзі Житомирська місцева прокуратура, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у справі, а дії відповідача призводить до затягування судового процесу, чим порушуються будь-які розумні строки розгляду справи судом. Посилається на те, що прокурор звернувся із позовною заявою 19.09.2014 в порядку ст. 121 Конституції України в редакції, що була чинна до 30.09.2016, ст. 36-1 Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 та ст. 45 ЦПК в редакції, чинній на час звернення до суду. Вказує, що правовідносини у справах № 278/4362/14 та 912/2385/18 не є тотожними, оскільки базуються на різних нормах законодавства, що докорінно відрізняється обсягом повноважень прокурора та способами їх реалізації, а відтак і висновки Великої Палати Верховного суду у справі № 912/2385/18 не будуть стосуватися порядку застосування зазначених вище норм Закону.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах передбачених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Звертаючись до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі представник відповідача ОСОБА_2 посилалася на те, що на розгляді Великої Палати Верховного суду перебуває цивільна справа № 912/2385/18 у межах якої розглядаються подібні правовідносини, зокрема питання реалізації прокурором права подавати позови в інтересах держави.

Заперечуючи проти зупинення провадження у справі прокурор посилався на те, що на момент звернення до суду із позовом діяли інші норми Закону України «Про прокуратуру», які давали можливість і підстави здійснення представництва інтересів держави у суді, а Великою Палатою розглядаються питання можливості реалізації прокурором права подавати позови в інтересах держави за нормами нового Закону.

Судом встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019 прийнято та призначено до розгляду на 24.03.2020 справу № 912/2385/18 за позовом заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Східного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп», відділу освіти, молоді та спорту Устинівської РДА про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 90 577,26 грн (провадження № 12-194гс19).

Колегія суддів Великої Палати Верховного Суду дійшла висновку про наявність виключної правової проблеми, необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у питаннях щодо здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором. Відсутність єдиної правозастосовчої практики у питаннях механізму реалізації прокурором права подавати позови до суду в інтересах держави може становити порушення принципу юридичної визначеності, який є складовою конституційного принципу верховенства права, що вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

Постановляючи оскаржувану ухвалу у справі, суд першої інстанції виходив із того, що справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому слід зупинити провадження у вказаній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18 на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження в справі у випадку, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) в касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Крім того, суд повинен враховувати, що підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У цій справі та в справі, що переглядається Великою Палатою Верховного Суду, здійснюється розгляд справи за позовом прокурора, поданого в інтересах держави, зокрема щодо здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи наявність неоднозначного застосування норм закону, підхід та формування судової практики, а також право суду зупиняти провадження у справі, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що розгляд справи касаційним судом призначено на 24.03.2020, а тому зупинення провадження у справі не призведе до затягування розгляду справи.

Разом з тим апеляційний суд на стадії вирішення процесуальних питань щодо зупинення провадження у справі не вдається до аналізу норм ст. 23 Закону «Про прокуратуру» в чинній редакції і положень ст. 36-1 цього ж закону в редакції на час звернення прокурора до суду, оскільки вказане питання може бути предметом аналізу при розгляді справи по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що у розумінні положень ЦПК України та обставин справи суд правильно застосував норми процесуального закону та зупинив провадження у справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм цивільного процесуального законодавства та підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Житомирської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді