Справа № 347/2139/19
Провадження № 22-ц/4808/1294/20
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень сесій сільської ради, свідоцтва про право власності на землю та їх реєстрацію, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду, ухвалене у складі судді Гордія В.І. 24 вересня 2020 року в м. Косів,

в с т а н о в и в:

04.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень сесій сільської ради, свідоцтва про право власності на землю та їх реєстрацію.

Позов мотивувала тим, що вона проживає по АДРЕСА_1 . З дня народження і по 1994 рік в її господарстві був зареєстрований її син ОСОБА_2 . Рішенням виконкому Пістинської сільської ради від 27.10.1993 року з її користування вилучено в користь сина земельну ділянку площею 0,15 га, виділено йому дану земельну ділянку на будівництво житлового будинку та відкрито погосподарський номер. В 1994 році син вибув з її господарства в господарство за №1429. Рішенням сесії Пістинської сільської ради від 27.12.1999 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,48 га, в тому числі: 0,08 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0,40 га для ведення особистого селянського господарства.

Також позивач зазначила, що 24.12.1993 року рішенням сесії Пістинської сільської ради їй передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,6247 га, в тому числі: ділянка № НОМЕР_1 - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2500 га, ділянка № НОМЕР_2 - для ведення особистого селянського господарства площею 0,1715 га, ділянка № НОМЕР_3 - для ведення особистого селянського господарства площею 0,2032 га. На зазначену земельну ділянку їй видано Акт права приватної власності на землю за реєстраційним №34. У 1999 році їй доділили земельну ділянку в урочищі «Багна» с. Пістинь і таким чином площа її земельної ділянки збільшилася до 0,74 га. В період з 1999 року по 2010 рік загальна площа її земельної ділянки становила 0,74 га, з яких: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, решта 0,49 га - для ведення особистого селянського господарства. В період з 2011 року по даний час згідно погосподарських книг Пістинської сільської ради загальна площа її земельної ділянки становить 0,74 га, з яких: 0,15 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, решта - для ведення особистого селянського господарства, тобто відбулося зменшення площі її земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд на 0,10 га без її відома.

У 2019 році вона звернулася до приватної землевпорядної організації з метою виготовити кадастрові плани на земельні ділянки для подальшої їх приватизації. ФОП ОСОБА_4 були проведені обміри її земельних ділянок та виготовлені кадастрові плани на них. Згідно кадастрового плану на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площа цієї земельної ділянки становить 0,0895 га замість 0,15 га чи 0,25 га. В сільській раді вона дізналася, що рішенням сесії Пістинської сільської ради від 21.07.2014 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1568 га в АДРЕСА_2 . 28.07.2015 року відділом Держземагенства у Косівському районі було здійснено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки площею 0,1568 га та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер :01:001:1141. Рішенням сесії Пістинської сільської ради від 14.08.2015 року ОСОБА_2 затверджено технічну документацію та зобов`язано його виконувати обов`язки власника земельної ділянки згідно з вимогами ст. 91 ЗК України. 06.10.2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Косовичем В.М. на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку площею 0,1568 га та винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25055290 від 06.10.2015 року.

Посилаючись на те, що площа її земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд повинна становити не менше 0,15 га, а площа земельної ділянки ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель повинна відповідати рішенню сесії Пістинської сільської ради від 27.12.1999 року, просила поновити термін звернення в суд з даним позовом як такий, що пропущений з поважних причин; визнати незаконними та скасувати: рішення сесії Пістинської сільської ради від 21.07.2014 року про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1568 га в АДРЕСА_2 ; рішення сесії Пістинської сільської ради від 14.08.2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1568 га, кадастровий номер :01:001:1141 із земель житлової та громадської забудови; державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки, здійснену 28.07.2015 року відділом Держземагенства у Косівському районі на ім`я ОСОБА_2 ; свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку, видане 06.10.2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Косовичем В.М. на ім`я ОСОБА_2 ; рішення Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25055290 від 06.10.2015 року.

Рішенням Косівського районного суду від 24.09.2020 року в позові ОСОБА_1 до Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень сесій сільської ради, свідоцтва про право власності на землю та їх реєстрацію відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що загальна площа земельної ділянки, виділеної відповідачу ОСОБА_2 згідно рішень виконкому та сесій Пістинської сільської ради починаючи з 1997 року і по даний час, в натурі не змінилася, що підтвердили в судовому засіданні сторони та свідок. Проте, при видачі ОСОБА_2 державного акту та державної реєстрації права власності на земельну ділянку в 2015 році площа землі для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд вказана 0,1568 га, яка першочергово в 1993 році і була йому виділена за згодою матері, а тому позов ОСОБА_1 є безпідставним.

Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на звернення в суд з даним позовом, оскільки позивач ще в 2014 році підписалась як межівник у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_2 від 09.07.2014 року, а відтак її доводи про те, що про приватизацію землі відповідачем та про видачу йому державного акту їй стало відомо лише в 2019 році, не знайшли свого підтвердження.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд невірно виклав її пояснення, надані в судовому засіданні, про те, що вона дійсно в 1993 році дала дозвіл на вилучення з її земельної ділянки частини землі площею 0,15 га в користь сина ОСОБА_2 для будівництва ним житлового будинку. Таких пояснень вона не давала, а вказувала, що давала згоду на виділення земельної ділянки синові ОСОБА_2 під будівництво житлового будинку, однак у 1994 році та площею 0,10 га, що підтверджується технічним записом судових засідань по даній справі.

Стверджує, що в 1993 році і в послідуючі роки ніхто в натурі ОСОБА_2 земельну ділянку під будівництво житлового будинку з її земельної ділянки не виділяв. Про рішення виконкому Пістинської сільської ради від 27.10.1993 року вона взагалі не знала. Вважає, що дане рішення не було виконане, оскільки у ОСОБА_2 відсутній акт відводу земельної ділянки в натурі, без якого, відповідно до чинного та той час ЗК УРСР, було заборонено приступати до користування земельною ділянкою чи її використання. Крім того, приймати рішення про вилучення та виділення земельних ділянок входило до компетенції сесії органу місцевого самоврядування, а не виконкому.

Також апелянт вказує, що згідно погосподарських книг с. Пістинь починаючи з 1994 року за ОСОБА_2 рахувалася земельна ділянка загальною площею 0,48 га, з яких під будівлями 0,01 га, решту 0,14 га рілля та 0,33 га сінокіс. Рішенням сесії Пістинської сільської ради від 27.12.1999 року відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,48 га, з яких 0,08 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, а у 2015 році право власності за ним зареєстровано на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1568 га. Суд першої інстанції наведеного до уваги не взяв та не врахував ту обставину, що спір виник саме щодо площі земельної ділянки відповідача, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а не загальної площі його земельної ділянки.

Крім того, суд вказав, що при видачі ОСОБА_2 державного акту та державної реєстрації права власності на земельну ділянку в 2015 році площа землі для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд вказана 0,1568 га, яка першочергово в 1993 році і була йому виділена за згодою матері, однак в рішенні виконкому Пістинської сільської ради від 27.10.1993 року зазначена площа земельної ділянки 0,15 га, а не 0,1568 га.

На думку апелянта, судом не враховано і ту обставину, що ОСОБА_2 побудував житловий будинок на частині її земельної ділянки, площа якої становила 0,25 га. На даний час площа її земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 0,0895 га. З даної земельної ділянки ОСОБА_2 в майбутньому вимагатиме ще 1/4 частину земельної ділянки як член колгоспного двору і таким чином частина його земельної ділянки буде на 0,0943 га більша, ніж йому належить як члену колгоспного двору.

Апелянт зазначає, що суд взагалі не дав оцінки технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1568 га, яка затверджена на сесії Пістинської сільської ради 14.08.2015 року. В судовому засіданні неодноразово наголошувалося на тому, що рішення сесії Пістинської сільської ради від 14.08.2015 року є незаконним, так як технічна документація зібрана не в повному обсязі та не відповідає нормам земельного законодавства.

Апелянт також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку на звернення в суд з даним позовом. Вказує, що у своєму позові вона пояснила, що на початку 2019 року звернулася до землевпорядної організації з метою виготовлення кадастрових планів на земельні ділянки для подальшої їх приватизації. ФОП ОСОБА_4 були проведені обміри її земельних ділянок та виготовлені кадастрові плани, в тому числі і на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідно до якого площа цієї земельної ділянки становить 0,0895 га. Дізнавшись, що з її користування вибула значна частина земельної ділянки, вона звернулася до Пістинської сільської ради та Держгеокадастру в Косівському районі Івано-Франківської області, отримала копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі сина ОСОБА_2 , а також довідалася, що він зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,1568 га. Таким чином вона зрозуміла, що до земельної ділянки сина ввійшла значна частина її земельної ділянки, тобто дізналася про порушення свого права на земельну ділянку.

Крім того, апелянт вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, адже необхідно було з`ясувати ряд питань, які неможливо було встановити в судовому засіданні, зокрема місцезнаходження спірної та її земельних ділянок на місцевості та інші питання, зазначені у клопотанні.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Пістинської сільської Ради народних депутатів від 27.10.1993 року ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва житлового будинку, яку вилучено у господарстві його матері ОСОБА_1 . Цим же рішенням ОСОБА_2 відкрито погосподарський номер (а.с. 10, 73).

30.09.1994 року рішенням Пістинської сільської Ради народних депутатів відповідачу доділено земельну ділянку площею 0,33 га (а.с. 11).

Рішенням Пістинської сільської Ради народних депутатів від 27.12.1999 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,48 га, з яких 0,08 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 13).

Також встановлено, що 21.07.2014 року рішенням Пістинської сільської ради відповідачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1568 га в АДРЕСА_2 (а.с. 21).

Рішенням Пістинської сільської ради від 14.08.2015 року ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1568 га, кадастровий номер :01:001:1141, із земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_1 , та зобов`язано ОСОБА_2 виконувати обов`язки власника земельної ділянки згідно з вимогами ст. 91 ЗК України (а.с. 9).

06.10.2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Косовичем В.М. на ім`я відповідача видано свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку площею 0,1568 га та винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25055290 від 06.10.2015 року (а.с. 71, 72).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст. 152 ЗК України.

Згідно положень зазначеної статті держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на кінець 1994 року за ОСОБА_2 рахувалася земельна ділянка загальною площею 0,48 га, з яких: 0,01 га під будівлями, 0,14 га рілля та 0,33 га сінокіс, що підтверджується копією погосподарської книги №19 Пістинської сільської Ради народних депутатів на 1991-1995 роки (а.с. 27-29).

Площа землі під будівлями та ріллею відповідає площі земельної ділянки, виділеної відповідачу згідно рішення виконавчого комітету Пістинської сільської Ради народних депутатів від 27.10.1993 року, а саме 0,15 га (а.с. 10, 73).

Рішенням Пістинської сільської Ради народних депутатів від 27.12.1999 року відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,48 га, з яких 0,08 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства. При цьому, в п. 2 даного рішення вказано, що у зв`язку з тим, що інвентаризація землі була проведена з недостатньою точністю, при видачі державних актів на право приватної власності на землю можливі зміни загальної площі земельних ділянок (а.с. 13).

Оспорюваними рішеннями Пістинської сільської ради від 21.07.2014 року та 14.08.2015 року відповідачу надано дозвіл на розробку та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1568 га, що також відповідає рішенню виконавчого комітету Пістинської сільської Ради народних депутатів від 27.10.1993 року(а.с. 9, 21).

Той факт, що загальна площа земельної ділянки, виділеної відповідачу ОСОБА_2 згідно рішень виконкому та сесій Пістинської сільської Ради народних депутатів починаючи з 1999 року і по даний час не змінилася, сторони не заперечили, а також підтвердила допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 .

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 зазначила, що у 2019 році вона звернулася до приватної землевпорядної організації з метою виготовлення кадастрових планів на земельні ділянки для подальшої їх приватизації. ФОП ОСОБА_4 були проведені обміри її земельних ділянок та виготовлені кадастрові плани на них. Згідно кадастрового плану на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площа цієї земельної ділянки становить 0,0895 га. Таким чином вона виявила, що з її володіння та користування вибула частина землі без її згоди. Вважає, що вказана частина землі зарахована до земельної ділянки відповідача площею 0,1568 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки рішенням сесії Пістинської сільської ради від 27.12.1999 року йому передано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 0,08 га землі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Пістинської сільської Ради народних депутатів від 24.12.1993 року позивачу ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,6247 га, в тому числі: ділянка № НОМЕР_1 - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2500 га, ділянка № НОМЕР_2 - для ведення особистого селянського господарства площею 0,1715 га, ділянка №3 - для ведення особистого селянського господарства площею 0,2032 га (а.с. 54).

На зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 видано Акт права приватної власності на землю за реєстраційним №34 (а.с. 55-58).

Згідно даного Акту площа земельної ділянки позивача під подвір`ям та під будівлями складає 0,0877 га (0,0725 га під подвір`ям + 0,0152 га під будівлями), що відповідає площі земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, зазначеній у кадастровому плані на цю земельну ділянку (а.с. 51).

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність позову ОСОБА_1 та відмову в задоволенні позову з цих підстав.

Колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що немає підстав для поновлення позивачу строку на звернення в суд з даним позов.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 підписалась як межівник у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_2 від 09.07.2014 року (а.с. 24 зв.), а тому про приватизацію відповідачем земельної ділянки площею 0,1568 га їй було відомо ще у 2014 році, однак з даним позовом вона звернулася в суд лише 04.11.2019 року.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 та 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення в суд можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем без поважних причин пропущено строк на звернення в суд з даним позовом, то підстав для його поновлення немає. Однак, оскільки ніхто із сторін не заявляв про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а позов є безпідставним, то суд правильно відмовив в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку на звернення в суд з даним позовом та його безпідставність.

Доводи апелянта про те, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд невірно виклав її пояснення, оскільки в судовому засіданні вона вказувала, що давала згоду на виділення синові ОСОБА_2 земельної ділянки під будівництво житлового будинку в 1994 році та площею 0,10 га, а не в 1993 році та площею 0,15 га, що підтверджується технічним записом судових засідань по даній справі, не відповідають мотивувальній частині рішення, в якій суд зазначив, що в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав.

В описовій частині рішення суд виклав мотиви позову, про які ОСОБА_1 навела в позові.

Твердження апелянта, що в 1993 році і в послідуючі роки ніхто в натурі ОСОБА_2 земельну ділянку під будівництво житлового будинку з її земельної ділянки не виділяв, спростовуються рішенням виконкому Пістинської сільської ради від 27.10.1993 року та її поясненнями про те, що в 1994 році вона надала згоду Пістинській сільській раді з її землі виділити ОСОБА_2 0,10 га.

Щодо посилань апелянта на висновок суду про те, що при видачі ОСОБА_2 державного акту та державної реєстрації права власності на земельну ділянку в 2015 році, площа землі для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд вказана 0,1568 га, яка першочергово в 1993 році і була йому виділена за згодою матері, є неправильним, оскільки в рішенні виконкому Пістинської сільської ради від 27.10.1993 року зазначена площа земельної ділянки 0,15 га, а не 0,1568 га, то такий висновок судом зроблений з урахуванням не значної різниці в зазначених площах, яка могла виникнути за рахунок застосування різних приладів вимірювання.

Що стосується доводів апелянта, що поза увагою суду залишились розбіжності в записах погосподарської книги с. Пістинь, що з 1994 року за ОСОБА_2 рахувалася земельна ділянка загальною площею 0,48 га, з яких під будівлями 0,01 га, решту 0,14 га рілля та 0,33 га сінокіс. Рішенням сесії Пістинської сільської ради від 27.12.1999 року відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,48 га, з яких 0,08 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, а у 2015 році право власності за ним зареєстровано на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1568 га, то таким доказам надана оцінка в сукупності встановлених обставин справи.

Записи в погосподарській книзі за 1994, 1995 роки свідчать, що вони помилкові, або вчинялись недобросовісним працівником, оскільки зазначено, що під будівлями є 0,01 га, території для обслуговування будинку, господарських споруд не значиться взагалі, а 0,14 га записано як рілля, тобто земля для ведення особистого селянського господарства, 0,33 га сінокіс, це при тому, що вказана площа землі згідно рішення сільської ради надавалась ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства. Однак, такі розбіжності не спростовують правильність судового рішення.

Голослівними є доводи апелянта, що судом не враховано і ту обставину, що ОСОБА_2 побудував житловий будинок на частині її земельної ділянки, площа якої становила 0,25 га, та спростовуються встановленими обставинами справи.

Щодо доводів апелянта, що суд безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, то таке клопотання нею не ставилось перед судом апеляційної інстанції і ухвала про відмову в призначенні експертизи не оскаржувалась апелянтом разом з рішенням суду.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, Заява №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 24 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року