Справа № 490/8206/20
н/п 2-з/490/151/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва, яка діє від імені суду (ч. 1 ст. 34 ЦПК України), розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ПУАТ «Фідобанк», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Руслана Володимировича про визнання іпотечного договору недійним,-

В С Т А Н О В И В:

19.11.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки від 22.05.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Ерсте Банк», посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. та зареєстрований у реєстрі 22.05.2008 року за №2519; зобов`язати приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Р.В. виключити записи про обтяження, внесені 22.05.2008 року з Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна за №2820/18 та 22.05.2008 року з Державного реєстру іпотек за №2519.

19.11.2020 року позивач ОСОБА_1 надав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони державному реєстратору вчиняти реєстраційні дії щодо заміни іпотекодержателя та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог заяви позивач посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 є спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , своєї згоди позивач на передачу квартири в іпотеку не надавав. На теперішній час ПУАТ «Фідобанк» перебуває у стані ліквідації, у зв`язку з чим можливий продаж боргу ОСОБА_2 за кредитними договорами, які забезпечувались іпотекою, переоформлення прав іпотекодержателя та реєстрація права власності на спірну квартиру за сторонньою особою та подальше переоформлення прав на квартиру, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заяву отримано суддею Черенковою Н.П. 23.11.2020 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.11.2020 року дану заяву залишено без руху.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання недійсним договору іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державному реєстратору вчиняти реєстраційні дії щодо заміни іпотекодержателя та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Верховний суд у постанові від 27.02.2019 року по справі №903/825/18 вказав, що метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава (іпотека), є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави (іпотеки), що прямо випливає зі змісту ст.1 закону «Про заставу», стст.1, 3 закону «Про іпотеку».

Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоч і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель, у свою чергу, у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право в будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку із цим заставодержатель має власний

пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

За таких обставин, забезпечення позову шляхом про накладення арешту на заставлене майно боржника очевидно та безпосередньо впливає на майновий інтерес заставодержателя цього майна, який у такому випадку позбавляється можливості реалізувати набуте за договорами застави та іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна в установленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, заява підлягає частковому задоволенню та слід накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вище наведеного та керуючись ст. ст.149-153, 260 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ПУАТ «Фідобанк», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Руслана Володимировича про визнання іпотечного договору недійним- задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо заборони державному реєстратору вчиняти реєстраційні дії щодо заміни іпотекодержателя та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Н.П. Черенкова