Провадження № 2/127/3340/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

10 грудня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Поляруш І.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою. Мотивував тим, що за час зареєстрованого шлюбу він з ОСОБА_3 отримали на сім`ю, у тому числі їхнього сина ОСОБА_4 двокімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до інвентарної справи № 63138 вищевказана квартира зареєстрована за житлово-будівельним кооперативом № 47/УЖБК-2/ на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 листопада 1985 року № 594. Спірна квартира не належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , оскільки це нерухоме майно є кооперативним, яке вони придбали у 1976 році за спільні кошти для потреб сім`ї, разом сплачували пайові внески. Таким чином, йому належить на праві власності 1/2 частка паю, пайових внесків і права власності на частку житлової площі у квартирі. Спірна квартира має дві ізольовані житлові кімнати, а виділення в окреме користування кожній із сторін по житловій кімнаті є можливим і доцільним. З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просив суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме виділити йому у користування окрему, ізольовану кімнату меншою площею 13,0 кв.м з балконом, а у користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату площею 17,0 кв.м; у загальному спільному користуванні залишити кухню, вбиральню, ванну, коридор.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у ньому та просила суд задовольнити позовні вимоги. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач до судового засідання не прибула про причини неявки до суду не повідомила, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялись належним чином.

Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача, який не повідомив про причини неявки та відсутність відзиву суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Судом встановлено, що за час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 отримали на сім`ю, у тому числі їхнього сина ОСОБА_4 двокімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 30,0 кв.м, яка складається з кімнати площею 13,0 кв.м. до якої прилягає балкон; кімнати площею 17,0 кв.м; кухні площею 5.1 кв.м; вбиральні (сполученої) площею 1,0 кв.м; ванни площею 2,2 кв.м; коридору площею 5,4 кв.м; кладової площею 2,8 кв.м.

18.12.1996 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (на 6 а.с. том 1).

16.07.2018 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (на 8 а.с. том 1).

У вищевказаній квартирі станом на 23.07.2018 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4 (на 7 а.с. том 1).

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» (тут і далі, чинного на час виникнення спірних правовідносин) член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває право власності на це майно.

Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України (стаття 16 Закону України «Про власність»).

Відповідно до статті 22 КпШС України (тут і далі, чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідні положення містить і стаття 60 СК України.

Статтею 28 КпШС України передбачено, що у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічне положення містить стаття 70 СК України.

У підпункті а) пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам роз`яснено, що пай, внесений подружжям в житлово-будівельний кооператив у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Поділ квартири у будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а у разі відсутності згоди за рішенням суду (частина перша статті 146 ЖК Української РСР).

Аналогічне положення містить пункт 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186.

Положення законодавства закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відсутність судового рішення про визнання набутого за час шлюбу майна особистою приватною власністю одного із подружжя або інших достатніх доказів на підтвердження того, що таке майно набуте за рахунок особистих коштів одного із подружжя, дає підстави вважати, таке майно належним обом з подружжя на праві спільної сумісної власності у рівних частках.

Згідно з нормою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Встановивши, що пай був внесений подружжям у житлово-будівельний кооператив у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів ще у 1976 році (протилежного відповідачем не спростовано), що вказує на те, що спірна квартира є їх спільним майном. Про те, виходячи з диспозитивності судового розгляду в порядку захисту прав позивача на майно, - позивач може захистити своє право шляхом визначення порядку користування житловим помешканням.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 як співвласник квартири не може бути обмежений в праві користування нею, при цьому його вимоги не порушують прав відповідача, оскільки частка позивача в користуванні квартирою є меншою, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Кімнати в квартиі є ізольовими житловими приміщеннями , а, отже , суд може захистити право ОСОБА_2 шляхом встановлення порядку користування майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 5924,60 грн в рахунок відшкодування судових витрат та 4000 грн в рахунок часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 244, 263, 273, 280 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 13,0 кв. м з балконом, а у користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату площею 17,0 кв.м; у загальному спільному користуванні залишити кухню, площею, вбиральню, ванну, коридор.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат 9924 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 10.12.2020.

Суддя: