Справа № 592/7580/18
Провадження № 2/592/32/20
УХВАЛА

про призначення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи

06 березня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Олійник В. О. ,

представниці позивачів: адвокатки Сукач Л. С. ,

відповідачки: ОСОБА_1 ,

представниці відповідачки: адвокатки Думал О. С. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Мокренко Людмила Юріївна про визнання спадкового договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

22.06.2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Мокренко Людмила Юріївна про визнання спадкового договору недійсним, із змісту якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня тітка ОСОБА_4 у віці 67 років внаслідок низки захворювань, в тому числі, і невиліковної онкологічної хвороби шлунку. Вони є спадкоємцями померлої тітки за законом, оскільки їхній батько ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , був рідним братом ОСОБА_6 . Вони своєчасно звернулись із заявами про отримання спадщини та 07.06.2016 року отримали свідоцтво про право на спадщину, посвідчене державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори, згідно якому кожному з них належить по 1/2 частині жилого будинку з надвірними, господарчими та побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . При оформленні документів для прийняття спадщини їм стало відомо про те, що за декілька днів до своєї смерті, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 розпорядилась належною їй на праві власності однокімнатною квартирою АДРЕСА_2 , тобто вона уклала спадковий договір із ОСОБА_1 . Спадковий договір був посвідчений приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Мокренко Л. Ю. за реєстровим № 887. Вони важають, що даний договір є недійсним з огляду на наступне. 1. Між ними і тіткою ОСОБА_6 існували добрі стосунки та коли вона захворіла, то висловлювала побажання про те, щоб хтось із них залишився проживати в належній їй квартирі. Вони та інші родичі часто відвідували хвору та вона ніколи не висловлювалась щодо того, що вже розпорядилась своєю квартирою на користь іншої, чужої для неї особи. Відповідачка ОСОБА_1 є сторонньою для покійної особою, ледве знайомою та вони вважають, що вона із корисних спонукань заволоділа квартирою ОСОБА_6 , скориставшись її безпомічним станом. Відповідно до медичних документів, ОСОБА_6 мала невиліковне онкологічне захворювання на стадії, коли оперативне втручання та проведення хіміотерапії є запізнім. Хворій були призначені сильні знеболюючі препарати, які негативно вплинули на її свідомість та на психіку. Майже за два місяці до смерті ОСОБА_6 вони спостерігали розлад її психічного стану, вона часом не впізнавала своїх близьких родичів, плутала імена, мова її стала незв`язаною, поведінка дивною, вона втратила розуміння дійсності, оскільки постійно перебувала у майже несвідомому стані. ОСОБА_6 жодного разу не казала їм і родичам, які її відвідували про те, що до неї приходив нотаріус і що вона вчиняла якісь дії із квартирою. Вони вважають, що правочин був укладений в момент, коли ОСОБА_6 , будучі дієздатною особою, не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Такий правочин відповідно до ст. 225 ЦК України може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси були порушені. 2. Як їм стало відомо, посвідчення спадкового договору відбулося на дому за місцем проживання ОСОБА_6 . Хто саме звернувся до нотаріусу їм не відомо, але не сама ОСОБА_6 . Після отримання реєстру нотаріальних дій за 2015 рік від нотаріуса, в якому зареєстровані особи, які звертаються до нотаріуса, буде очевидно, що волевиявлення на вчинення спадкового договору у ОСОБА_6 було відсутнє. Істотним порушенням вимог п. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, є те, що нотаріус, не з`ясувавши волевиявлення особи ОСОБА_6 та умов, на яких укладається спадковий договір, виготовила текст договору за допомогою технічних засобів та надала його на підпис особі, яка вже не розуміла значення своїх дій. Вони вважають, що при виявленні нотаріусом такого стану у особи, яка бажає вчинити нотаріальну дію, відповідно до вимог Закону України Про нотаріат і вищезазначеного Порядку, нотаріус повинен встановити дієздатність такої особи та зобов`язаний звернутись до органу опіки та піклування для встановлення факту наявності чи відсутності опіки над такою особою. 3. Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відповідно до вимог ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. В ст. 1308 ЦК України зазначені умови розірвання спадкового договору судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Які саме умови укладання договору були зазначені у спадковому договорі їм не відомо, оскільки відповідачка ОСОБА_1 відмовилась ознайомити їх із цим договором. Але, вони вважають, що внаслідок того, що договір існував всього 20 днів, зобов`язання відчужувача взагалі не могли бути виконаними набувачем, а сам відчужував перебував у такому стані, що не міг звернутись до суду за захистом своїх прав. Тому, вони вважають, що відповідачка ОСОБА_1 заволоділа квартирою померлої ОСОБА_6 у незаконний спосіб. Після отримання від нотаріуса ОСОБА_7 реєстру нотаріальних дій за 2015 рік і оригіналу спадкового договору, посвідченого 03.06.2015 року, вони уточнять свої позовні вимоги. 4. Спадковий договір є правочином, на який розповсюджуються загальні вимоги закону, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правовими наслідками недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону є визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) . Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вони повідомляють суд про те, що на розгляді судів не перебувають справи за їхніми позовами з цих самих підстав і з цього самого предмету. Вирішити спір в добровільному порядку відповідачка ОСОБА_1 відмовляється. На цей час ними понесені витрати за справою, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 704,80 грн. та із сплатою за виготовлення позову, становлять суму в розмірі 1000 грн. . В подальшому вони мають намір звернутись за правовою допомогою на ведення справи в суді адвокатом із сплатою за договором гонорару в розмірі 6000 грн. . На підтвердження позовних вимог ними долучені відповідні докази, але частину доказів, а саме: спадковий договір і медичну картку хворої ОСОБА_6 вони не можуть отримати в зв`язку із наданням такої інформації тільки на вимогу суду. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 225, 1302, 1305, 1308 ЦК України; Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вони просили: 1. Визнати спадковий договір, укладений 03.06.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Мокренко Л. Ю. , недійсним. 2. Витребувати від приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Мокренко Л. Ю. реєстр нотаріальних дій за 2015 рік і спадковий договір, укладений 03.06.2015 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 . 3. Витребувати із Сумської клінічної лікарні № 3 амбулаторну карту хворої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_3 . 4. Список свідків для допиту в судовому розгляді справи буде наданий додатково (вхідний № 25249/18 від 22.06.2018 року) (а. с. 3 5) .

31.08.2018 року до відповідачка ОСОБА_1 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що Ковпаківським районним судом м. Суми розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до неї ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Мокренко Л. Ю. про визнання спадкового договору від 03.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та нею ОСОБА_1 , недійсним. Проти наведених позивачами обставин вона заперечує та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Позивачами було зазначено ряд обставин, які не відповідають дійсності, зокрема, про те, що про існування спадкового договору їм стало відомо при оформленні документів для прийняття спадщини. ОСОБА_3 в день смерті ОСОБА_6 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона повідомила про існування оспорюваного спадкового договору, запропонувала йому ознайомитися зі змістом правочину, вказане може бути підтверджено її поясненнями під час допиту її як свідка. Позивач стверджує, що померла розпорядилася однокімнатною квартирою 03.06.2015 року, що також суперечить дійсності. Насправді, ОСОБА_6 розпорядилася квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , значно раніше, а саме: 21.05.2015 року, склавши заповіт, відповідно до змісту якого вона заповіла їй вищезазначене нерухоме майно. Заповіт був оформлений відповідно до вимог закону, особисто підписаний померлою, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Мокренко Л. Ю. . Вказаним підтверджуються дійсна воля померлої на те, щоб власницею квартири була вона. Пізніше, отримавши консультацію нотаріуса, померла заповіт замінила на спадковий договір. Вона для померлої не є ледве знайомою. Вони товаришували близько 30 років, ОСОБА_6 була знайома ще з її батьками, вони допомагали їй по господарству на дачі в с. Кровному, вона часто приходила до них в гості, на свята. Вона не може погодитися з твердженням позивачів про те, що вони часто відвідували ОСОБА_6 . ОСОБА_8 дійсно приходив до ОСОБА_6 , один раз навіть з сім`єю, вона завжди впізнавала гостей, підтримувала розмову. Що стосується ОСОБА_9 , то вона давно проживає за кордоном в Бельгії, відвідувала померлу лише один раз навесні 2015 року. Сусіди та родичі померлої під час допиту підтвердять ту обставину, що позивачі не брали участі в житті ОСОБА_6 , не піклувалися про її здоров`я, у тому числі й в останні дні її життя. Таким чином, стверджувати про те, що позивачам було відомо про стан здоров`я, поведінку померлої, є хибним. Позиція позивачів про негативний вплив знеболюючих препаратів на свідомість померлої, втрата нею розуміння дійсності та перебувань у несвідомому стані стані не відповідає дійсності, не підтверджується жодним належним доказом. Зустріч з нотаріусом відбулася 03.06.2015 року близько 10 години 00 хвилин, в цей же час і був підписаний оскаржуваний договір. Знеболюючі препарати померла почала приймати пізніше, оскільки з висновком онколога необхідно було звернутись до дільничного лікаря і вже потім, маючи рецепт лікаря, в аптеці можна було отримати ліки. Проте, знеболюючі препарати не впливали на можливість розуміння померлою значення своїх дій, вона пам`ятала і згадувала своїх батьків, сумувала за братом (батьком позивачів) , продовжувала молитись, завжди впізнавала гостей, у тому числі позивача. На її пропозицію заповісти квартиру позивачам, померла заперечувала, говорила про те, що молоді люди не будуть доглядати за її могилою, могилою її матері, оскільки навіть не знають місце на кладовище в с. Кровному. Позовні вимоги ґрунтуються на хибних твердженнях та припущеннях позивачів. ОСОБА_6 добре розуміла свої дії до кінця життя. З померлою, окрім неї, до останніх днів її життя спілкувалися та відвідували як сусіди по будинку в м. Суми, так і з с. Кровного, звідки померла родом. Позивач зазначає про те, що ОСОБА_6 мала захворювання на стадії, коли оперативне втручання є запізнім, що не відповідає дійсності, оскільки після того, як ОСОБА_6 26.12.2014 року було поставлено діагноз, під час зустрічі лікар та хірург з онкологічного відділення Сумської обласної лікарні наполягали на проведенні операції, однак вона відмовилась, боротись з хворобою не хотіла. В медичній документації мається підпис померлої про відмову від операційного втручання. Вказане підтверджує те, що позивачам не було відомо про стан здоров`я померлої та як протікала її хвороба. Позивачі надають оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знать та роблять висновки стосовно свідомості померлої. Позивачі взяли на себе права та обов`язки експерта, всупереч п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України, самостійно встановили психічний стан особи. Той факт, що померла їй довіряла та саме вона допомагала їй під час хвороби (готувала їжу, оплачувала комунальні платежі, купувала ліки, і вдень і вночі була поряд) підтверджується довіреністю від 21.05.2015 року на її ім`я про отримання коштів в інтересах померлої та підтвердять свідки, про допит яких буде заявлено під час підготовчого засідання. Всі обов`язки, зазначені в п. 9 спадкового договору, нею були виконані, вона купувала ліки, готувала їжу, прала білизну, сплачувала за комунальні послуги, міняла замок, займалася ремонтом газової плити, міняла змішувач в кухні, що можуть підтвердити свідки під час допиту. В лікарні, при проведенні обстежень з померлою, була вона. Вони з чоловіком навіть пропонували переїхати до них, оскільки вона не хотіла залишати ОСОБА_4 одну вночі. Організацією поховання, поминальним обідом займалася вона з чоловіком. Вони установлювали й пам`ятник на могилі, відповідні рахунки, договір купівлі-продажу додається. На виконання вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус Мокренко Л. Ю. перевіряла дієздатність ОСОБА_6 , проводила розмову та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії, перевіряла здатність усвідомлювати значення нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення ОСОБА_6 щодо вчинення нотаріальної дії. Вона звертає увагу на те, нотаріус є особою, уповноваженою державою на захист та дотримання інтересів учасників правочину, перевірку відповідності змісту і форми правочину вимогам законодавства. Позивачі помилково зазначають про те, що вони звертались для врегулювання спору в досудовому порядку, оскільки контакти через місяць після поховання з ОСОБА_8 припинилися, ОСОБА_9 на похорон не з`явилась. Ні телефонних розмов, ні особистих зустрічей з позивачами не було. Таким чином, позовні вимоги про те, що ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними під час укладення спадкового договору, обґрунтовані лише припущеннями позивачів, жодного доказу, на підтвердження викладених у позові обставин, позивачі не надають, всупереч ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28.09.2016 року, № 6-9цс12 від 29.02.2012 року. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17.09.2014 року розглянув справу № 6-131цс14, предметом якої був спір про визнання договору недійсним із підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого суд може визнати договір недійсним із підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, в разі, якщо встановить, що у момент укладення договору позивач був неспроможний розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Той факт, що позивач у момент укладення договору виявляв ознаки психічного розладу, які здійснили істотний вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність, не є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України. Як вбачається зі змісту оспорюваного спадкового договору, під час його укладення набувач та відчужувач діяли добровільно, розуміли значення своїх дій, були ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) ; сторони підтвердили свою дієздатність, вільність та усвідомленість свого волевиявлення, відповідність укладеного договору їх інтересам та внутрішній волі, реальній домовленості між ними. Сторони також підтвердили те, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Даний спадковий договір був підписаний сторонами у присутності нотаріуса, яким якого посвідчено та зареєстровано у відповідному реєстрі. Отже, укладений спадковий договір відповідає усім вимогам законодавства, що звичайно ставляться до даного виду правочинів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволені бути не можуть. Крім того, з позовом про визнання правочину недійсним може звернутися лише особа, права та інтереси якої порушено. Вона вважає, що позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було надано документів, що підтверджують наявність родинних відносин між ними та померлою ОСОБА_6 , що може свідчити про відсутність повноважень для звернення з позовом та відмову у задоволенні позовних вимог з цих підстав. На підставі викладеного, керуючись ст. 178 ЦПК України, вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Сумського нотаріального округу Мокренко Людмила Юріївна про визнання спадкового договору недійсним (вхідний № 36191 від 31.08.2018 року) (а. с. 28 30) .

03.02.2020 року позивач ОСОБА_3 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про призначення судової психолого-психіатричної експертизи, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває цивільна справа № 592/7580/18 за його з ОСОБА_2 позовом до ОСОБА_1 про визнання спадкового договору недійсним. Після отримання судом медичних документів щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавиці ОСОБА_4 та після пояснень, наданих суду приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Мокренко Л. Ю. щодо обставин посвідчення спадкового договору, він з ОСОБА_2 вважають за необхідне заявити клопотання про призначення судової психолого-психіатричної експертизи для встановлення психологічного стану ОСОБА_6 під час складання спадкового договору. Відсутність медичних документів та показань третьої особи у справі не давало їм можливості заявити таке клопотання при зверненні до суду із позовом, тобто доказ не був поданий суду з незалежних від них причин, що є поважними причинами для встановлення додаткового строку для подачі доказів, що передбачено ч. ч. 5, 8 ст. 83 ЦПК України. Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Як вбачається із спадкового договору, він був укладений 03.06.2015 року в час, коли ОСОБА_6 були призначені сильні знеболюючі препарати із вмістом наркотичних засобів, які негативно вплинули на її свідомість та на психіку. Майже за два місяці до смерті ОСОБА_6 вони спостерігали розлад її психічного стану, вона часом не впізнавала своїх близьких родичів, плутала імена, мова її стала незв`язаною, поведінка дивною, вона втратила розуміння дійсності, оскільки постійно перебувала у майже несвідомому стані. Вони вважають, що правочин був укладений в момент, коли ОСОБА_6 , будучі дієздатною особою, не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до ст. 103 ЦПК України учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких потребує висновку експерта. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 103, 104 ЦПК України; ст. ст. 7, 8 Про судову експертизу , він просив: 1. Призначити у справі судову психологічно-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: 1) Чи вплинуло на психічний стан ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримання нею медичних препаратів із вмістом наркотичної речовини під час укладення 03.06.2015 року спадкового договору? 2) Чи могла ОСОБА_6 після вживання лікарського засобу із вмістом наркотичної речовини перед укладанням угоди розуміти значення своїх дій або керувати ними? 3) Чи здатна була ОСОБА_6 , з урахуванням визначених обставин, повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізувати його своїми діями? 4) Чи здатна була ОСОБА_6 , з урахуванням визначених обставин, усвідомлювати і якою мірою, фактичний зміст власних дій та їх наслідків? 5) Чи здатна була ОСОБА_6 повною мірою усвідомлено приймати рішення, адекватне ситуації та повною мірою усвідомлено реалізувати його? 6) Чи була ОСОБА_6 внаслідок свої хвороби залежна від сторонніх осіб та чи вплинуло це на прийняття нею рішення при укладанні договору? 2. Проведення експертизи доручити судово-психіатричної експертній комісії Сумського обласного психоневрологічного диспансеру, розташованого за адресою: 40031, м. Суми, вул. Ковпака, 18. 3. У розпорядження експертів надати цивільну справу № 592/7580/18 та медичні документи ОСОБА_6 4. Зупинити судовий розгляд справи на час проведення судової психолого-психіатричної експертизи (вхідний № 5261 від 03.02.2020 року) (а. с. 149, 150) .

05.03.2020 року відповідачка ОСОБА_1 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми письмові пояснення, із змісту яких вбачається, що Ковпаківським районним судом м. Суми розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Мокренко Л. Ю. про визнання спадкового договору від 03.06.2015 року недійсним. Ознайомившись зі змістом клопотання позивача про призначення судової психоло-психіатричної експертизи від 02.02.2020 року, вона вважає, що вказане клопотання є необґрунтованим у зв`язку з відсутністю в матеріалах цивільної справи № 592/7580/18 документів, що містять інформацію про психічний стан здоров`я ОСОБА_6 . Крім того, дані про госпіталізацію в психіатричні стаціонари чи про лікування в позалікарняних психіатричних закладах померлої матеріали цивільної справи не містять. За інформацією обласного наркологічного диспансеру та обласного психоневролічного диспансеру померла не перебувала на обліку ні у лікаря-психіатра, ні у лікаря-нарколога, звернення ОСОБА_6 з приводу надання психіатричної допомоги в закладі відсутні. Що стосується питань, які пропонуються для вирішення експерту, то такі питання виходять за межі предмету розгляду справи та сформовані некоректно, зокрема, позивач у питаннях № 1, № 2 стверджує про приймання померлою лікарських засобів з вмістом наркотичної речовини. Такі обставини судом не встановлювались, це не відповідає дійсності. Згідно п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України питання про призначення експертизи суд вирішує у підготовчому засіданні. Таким чином, клопотання про призначення експертизи, заявлене на стадії судового розгляду, є зловживанням процесуальними правами з боку позивача та порушення вимог процесуального права. Враховуючи зазначене проти задоволення клопотання про призначення у справі судової психолого-психіатричної експертизи вона заперечує. Поряд з цим, у разі ж, якщо суд дійде до переконання про необхідність призначення експертизи, вона пропонує суду наступне питання, роз`яснення якого, потребує висновку експерта: Чи страждала ОСОБА_6 на момент укладення спадкового договору, а саме: 03.06.2015 року психічним розладом? Витрати на проведення експертизи просила покласти покласти на позивачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (вхідний № 11864 від 05.03.2020 року) (а. с. 160) .

В судовому засіданні представниця позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокатка Сукач Лариса Степанівна надала пояснення, аналогічні викладеним в клопотання. Вона просила його задовольнити та призначити у справі судову психологічно-психіатричну експертизу, не заперечувала проти запропонованого відповідачкою ОСОБА_1 питання, роз`яснення якого, на її думку, потребує висновку експерта.

В судовому засіданні представниця відповідачки ОСОБА_1 адвокатка Думал Ольга Сергіївна заперечувала проти призначення судової психологічно-психіатричної експертизи з підстав, зазначених в письмових поясненнях. Крім того, вона висловила думку про те, якщо суд дійде до переконання про необхідність призначення експертизи, вона запропонувала суду наступне питання, роз`яснення якого, потребує висновку експерта: Чи страждала ОСОБА_6 на момент укладення спадкового договору, а саме: 03.06.2015 року психічним розладом?

В судовому відповідачка ОСОБА_1 заперечувала проти призначення судової психологічно-психіатричної експертизи з підстав, зазначених в письмових поясненнях. Вона підтримала думку своєї представниці адвокатки Думал Ольги Сергіївни.

Вислухавши клопотання та думку представниці позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокатки Сукач Лариси Степанівни, думки відповідачки ОСОБА_1 та її представниці адвокатки Думал Ольги Сергіївни, дослідивши та перевіривши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, суд дійшов наступного висновку.

Із змісту ст. 103 ЦПК України вбачається, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза) . Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

Згідно ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб) , якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Якщо суд доручає проведення експертизи кільком експертам чи експертним установам, суд в ухвалі призначає провідного експерта або експертну установу. Ухвала про призначення експертизи направляється особам, яким доручено проведення експертизи, та учасникам справи. Об`єкти та матеріали, що підлягають дослідженню, направляються особі, якій доручено проведення експертизи (провідному експерту або експертній установі) . У разі необхідності суд може заслухати експерта щодо формулювання питання, яке потребує з`ясування, та за його клопотанням дати відповідні роз`яснення щодо поставлених питань. Суд повідомляє учасників справи про вчинення зазначених дій, проте їх неявка не перешкоджає вчиненню цих дій. В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення призначений судом експерт невідкладно подає суду клопотання щодо його уточнення або повідомляє суд про неможливість проведення ним експертизи за поставленими питаннями.

Із змісту п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України вбачається, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Згідно ст. 112 ЦПК України комплексна експертиза проводиться не менш як двома експертами різних галузей знань або різних напрямів у межах однієї галузі знань. У висновку експертів зазначається, які дослідження і в якому обсязі провів кожний експерт, які факти він встановив і яких висновків дійшов. Кожен експерт підписує ту частину висновку, яка містить опис здійснених ним досліджень, і несе за неї відповідальність. За результатами проведених досліджень, узагальнення та оцінки отриманих результатів експертами складається та підписується єдиний висновок, в якому формулюється загальний висновок щодо поставлених на вирішення експертизи питання або питань. У разі виникнення розбіжностей між експертами висновки оформлюються відповідно до частини другої статті 111 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЦПК України зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

Згідно ч. 3 ст. 210 ЦПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1 3 частини першої статті 251 та пунктами 1 3 частини першої статті 252 цього Кодексу.

Із змісту п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України вбачається, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Із змісту п. 9 ч. 1 ст. 253 ЦПК України вбачається, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 252 цього Кодексу, на час проведення експертизи.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Із змісту п. п. 12, 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України вбачається, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи; зупинення провадження у справі.

Із змісту ч. ч. 2, 3 ст. 7 Закону України Про судову експертизу № 4038-XII від 25.02.1994 року (із змінами і доповненнями) вбачається, що до державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

У відповідності до ч. ч. 3 5 ст. 15 Закону України Про судову експертизу № 4038-XII від 25.02.1994 року (із змінами і доповненнями) проведення судових експертиз, обстежень і досліджень судово-медичними та судово-психіатричними установами здійснюється за рахунок коштів, які безпосередньо і цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з державного чи місцевого бюджету, за винятком випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Проведення судових експертиз, обстежень і досліджень у кримінальному провадженні державними спеціалізованими установами, судово-медичними та судово-психіатричними установами на замовлення підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, їх захисників, законного представника, потерпілого, його представника здійснюється за рахунок замовника. Витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України у цивільних і господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Із змісту п/п 1.2.12. п. 1.2. , п/п 1.2.13. п. 1.2. , абз. абз. 6, 8 п. 1.3. , п. 3.7. , п. 4.2. , п. 4.5. , п. 4.7. , п. 4.8. , п. 4.14. , п. 4.18. , 6.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року № 1950/5) , вбачається, що з метою більш повного задоволення потреб судової практики щодо вирішення питань, які потребують застосування наукових, технічних або інших спеціальних знань, експертними установами організовується проведення інших видів експертиз (крім судово-медичної та судово-психіатричної) , у тому числі й тих, що перебувають у стадії наукової розробки. Згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. Комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання) . До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються як експерти експертних установ, так і фахівці установ та служб (підрозділів) інших центральних органів виконавчої влади або інші фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах. Строк проведення експертизи встановлюється залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) у межах понад 60 календарних днів щодо матеріалів із великою кількістю об`єктів та вирішуваних питань (більше десяти) , виходячи з фактично необхідного для експерта часу або особливо складних за характером досліджень (проведення досліджень з використанням криміналістичного обладнання (лазерного, оптичного, електронного) , експериментальних досліджень, застосування декількох методів) . У разі значного завантаження експерта та наявності у нього на виконанні одночасно понад десять експертиз, у тому числі комісійних та комплексних, зазначені терміни можуть бути збільшені з урахуванням необхідного часу на їх виконання. У документі про призначення експертизи (залучення експерта) для проведення комплексної експертизи зазначаються її назва та експертна(і) установа (установи) , експертам якої (яких) доручено її проведення, а в разі участі в її проведенні особи, яка не працює в експертній установі, також прізвище, ім`я та по батькові, освіта, спеціальність, місце роботи, місце реєстрації цієї особи, інші дані. Якщо проведення комплексної експертизи доручено експертам декількох експертних установ, у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначається, яка з них є провідною, тобто яка з них здійснює організацію проведення експертизи, зокрема координацію роботи експертів і зв`язок з органом (особою) , який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) . Якщо проведення комплексної експертизи доручено співробітникам експертної установи та особі, яка не є працівником такої установи, провідною визначається експертна установа. Документ про призначення експертизи (залучення експерта) для проведення комплексної експертизи направляється в кожну з експертних установ-співвиконавців, а також особі, яка не є працівником експертної установи. Об`єкти дослідження і матеріали справи направляються провідній експертній установі. Якщо в документі про призначення експертизи (залучення експерта) провідну експертну установу не визначено, вона визначається за згодою між керівниками установ, а якщо вони не дійшли до згоди, то органом (особою) , який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) , для проведення комплексної експертизи. У разі коли призначена первинна, додаткова, повторна або комплексна експертиза за процесом дослідження чи наданими об`єктами не є такою по суті, керівник експертної установи організовує проведення відповідної експертизи, а у вступній частині висновку зазначаються мотиви зміни її процесуального визначення відповідно до законодавства. Організовуючи виконання комплексної експертизи, керівник експертної установи доручає проведення досліджень відповідним підрозділам експертної установи, визначає, який з них є провідним. Якщо комплексна експертиза виконується експертами кількох експертних установ, комісія експертів формується керівником провідної експертної установи разом з керівниками інших експертних установ-співвиконавців. Голову комісії призначає керівник провідної експертної установи. Якщо проведення комплексної експертизи не може бути здійснене силами експертів даної експертної установи, її керівник повідомляє про це орган (особу) , який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) , та просить залучити до проведення експертизи експерта відповідної спеціалізації. Залучення такого експерта проводиться з дотриманням вимог процесуального законодавства України. Якщо проведення комплексної експертизи, призначеної різним експертним установам, одним із членів комісії не розпочато протягом тридцяти календарних днів, а без її результатів подальше проведення досліджень іншими членами комісії неможливе, керівник експертної установи, що здійснював організацію роботи комісії, повідомляє про це орган (особу) , який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) . Після цього, якщо протягом тридцяти календарних днів заходи з організації роботи комісії не вживаються, матеріали повертаються замовнику без виконання. Висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна) , виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ) , дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки) . Висновок експертів при проведенні комісійної або комплексної експертизи складається за правилами, викладеними в пунктах 4.14. 4.17. цього розділу, з урахуванням таких особливостей: - у вступній частині додатково зазначаються дані про голову комісії експертів та відомості про експертизи, результати яких задані органом (особою) , який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) , як вихідні дані; - дослідження, які проводились окремими експертами, описуються у відповідних розділах дослідницької частини, що підписуються цими експертами із зазначенням їх прізвищ; - узагальнення та оцінка результатів досліджень фіксуються у синтезуючому розділі дослідницької частини висновку експертів. Психологічна експертиза також може бути часткою комплексного експертного дослідження, якщо в органу (особи) , який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) , виникають питання, вирішення яких потребує синтезування спеціальних знань з різних галузей науки (психолого-психіатрична експертиза, психолого-медико-психіатрична, медико-психологічна та психолого-автотехнічна експертиза) . До цього переліку також можуть належати психолого-почеркознавча та психолого-лінгвістична експертизи (офіційне опублікування: Офіційний вісник України, 1998, № 46 (03.12.1998) , ст. 1715) .

Згідно п. п. 1, 15 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.05.2018 року № 865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2018 року за № 719/32171, цей Порядок визначає організаційні засади проведення судово-психіатричної експертизи (далі СПЕ) . Якщо проведення комплексної експертизи не може бути здійснено експертами цієї експертної установи, її керівник повідомляє про це орган (особу) , який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) , та повертає матеріали, надані для проведення експертизи, для прийняття подальших процесуальних рішень (офіційне опублікування: Офіційний вісник України, 2018, № 53 (13.07.2018) , ст. 1872) .

Із змісту п. 19 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.05.2018 року № 865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2018 року за № 719/32171, вбачається, що під час проведення СПЕ з метою виконання певного експертного завдання експерти керуються актами законодавства України, галузевими стандартами у сфері психіатрії, затвердженими центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Проводячи амбулаторну та стаціонарну СПЕ, експерт за потреби залучає психолога. Дослідження має включати в себе обов`язкові елементи: - дослідження особливостей перебігу когнітивних процесів (увага, пам`ять, мислення) - не менше двох методик, спрямованих на дослідження одного процесу; - дослідження індивідуально-психологічних особливостей - не менше двох методик. Обсяг дослідження та вибір методик у кожному конкретному випадку визначає експерт (психолог) (офіційне опублікування: Офіційний вісник України, 2018, № 53 (13.07.2018) , ст. 1872) .

У відповідності до п. п. 6, 16, 21 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.05.2018 року № 865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2018 року за № 719/32171, за формою проведення СПЕ може бути амбулаторною, стаціонарною, посмертною; за потреби отримати додаткові матеріали експерт подає клопотання про надання йому додаткових матеріалів та повертає органу (особі) , який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) , матеріали, надані для проведення експертизи; у разі надходження документів, що містять інформацію про стан здоров`я особи, щодо якої призначено СПЕ, факти її звернення за медичною допомогою, її діагноз, інтимну і сімейну сторони життя, а також інші відомості, одержані під час її медичного обстеження, експерт зобов`язаний запросити у органу (особи) , який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) , згоду цієї особи на використання зазначеної інформації. У разі проведення посмертної СПЕ або призначеної слідчим суддею чи судом зазначена інформація використовується без згоди особи; строк проведення посмертної СПЕ становить 60 робочих днів з дати отримання всіх необхідних матеріалів. Залежно від ступеня складності експертизи і обсягу її об`єктів, поданих на СПЕ, цей строк може бути продовжено з інформуванням органу (особи) , який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) та за клопотанням якого (якої) експерт був залучений (офіційне опублікування: Офіційний вісник України, 2018, № 53 (13.07.2018) , ст. 1872) .

Крім того, суд вважає за доцільне взяти до уваги наступне.

Із змісту п. п. 1, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах № 8 від 30.05.1997 року (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) вбачається, що з метою усунення недоліків і роз`яснення питань, що виникають у судовій практиці при призначенні та проведенні експертиз, Пленум Верховного Суду України постановив звернути увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків, що судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Ознаками такої поведінки можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи в момент вчинення протиправного діяння або в процесі провадження у справі, а так само при укладенні цивільно-правової угоди. За наявності сумнівів у здатності позивача, відповідача чи свідка в цивільних справах правильно сприймати події, адекватно на них реагувати та вірно відтворювати їх у своїх показаннях суд може викликати в судове засідання експерта-психіатра для участі в допиті цієї особи (опублікування в періодиці: Бюлетень законодавства і юридичної практики України, 2004, 00, № 5, Бюлетень законодавства і юридичної практики України, 2004, 00, № 11, Вісник Верховного Суду України, 1997, 00, № 3, Юридичний вісник України, 2007, 07, № 28, Финансовая консультация, 2000, 09, № 31 32, Юридичний вісник України, 2002, 06, № 22, Бюлетень законодавства і юридичної практики України, 2015, 00, № 5 6) .

Згідно абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК України) (опублікування в періодиці: Юридична практика. Судовий випуск, 2008, 10, № 10, Бюлетень законодавства і юридичної практики України, 2008, 00, № 12, Юридичний вісник України, 2008, 07, № 29, Вісник Верховного Суду України, 2008, 00, № 6, Бізнес: законодавство та практика, 2008, 00, № 17, Збірник поточного законодавства, нормативних актів, арбітражної та судової практики, 2008, 07, № 30, Мала енциклопедія нотаріуса, 2008, 08, № 4, Экспресс-анализ законодательных и нормативных актов, 2008, 07, № 28-29, Закон і Бізнес, 2008, 07, № 30, Бюлетень законодавства і юридичної практики України, 2011, 00, № 9) .

Із змісту п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року вбачається, що для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК України) . Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань (опублікування в періодиці: Юридичний вісник України, 2013, 06, № 22, Закон і Бізнес, 2013, 06, № 23, Закон і Бізнес, 2013, 06, № 24, Довідник нотаріуса, 2014, 00, № 3) .

Згідно абз. 1 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду № 5 від 12.06.2009 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Разом із тим у випадках, коли вирішення справи залежить від психічного стану особи в момент вчинення нею певної дії, наприклад при розгляді справ про визнання правочинів недійсними з мотивів укладення їх фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати (ст. 225 ЦК України) , і за відсутності клопотання про призначення експертизи, суд згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України повинен роз`яснити позивачу його право на заявлення такого клопотання та наслідки невчинення цієї процесуальної дії. Експертиза повинна бути обов`язково призначена у випадках, передбачених ст. 145 ЦПК України (опублікування в періодиці: Судова практика, 2009, 00, № 8, Закон і Бізнес, 2009, 07, № 28, Вісник Верховного Суду України, 2009, 00, № 7, Юридичний вісник України, 2009, 07, № 30, Юридична практика. Судовий випуск, 2009, 07, № 7) .

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 5 від 06.11.2009 року правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо) . Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину (опублікування в періодиці: Санація та банкрутство, 2010, 00, № 3 4, Мала енциклопедія нотаріуса, 2010, 02, № 1, Вісник Верховного Суду України, 2009, 00, № 12, Судова практика, 2010, 00, № 1 2, Бухгалтер, 2009, 12, № 47, Закон і Бізнес, 2009, 12, № 49, Адвокат Бухгалтера, 2009, 12, № 34, Юридичний вісник України, 2009, 12, № 51, Юридична практика. Судовий випуск, 2009, 12, № 12) .

До того ж, суд вважає за доцільне взяти до уваги наступне.

В своїй ухвалі від 14.12.2016 року по справі № 161/9020/15-ц Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку про те, що призначення посмертної судово-психіатричної експертизи є обов`язком, а не правом суду (http://reyestr.court.gov.ua/Review/63583361) .

Найбільш поширеними контингентами підекспертних при посмертній СПЕ були особи з психічними розладами внаслідок судинного ураження головного мозку та соматичних (у першу чергу, онкологічних) захворювань. Серед психопатологічних синдромів, що спостерігалися у цих підекспертних певні утруднення викликала необхідність диференційно-діагностичного розмежування психоорганічного синдрому (а точніше вираженого інтелектуально-мнестичного зниження в межах цього синдрому) та синдрому недоумства, а також астенічного синдрому (так званої вираженої чи глибокої астенії ) та синдрому порушеної свідомості, а саме синдрому оглушення. Ураховуючи поступовий (при відсутності додаткових шкідливостей) перехід психоорганічного синдрому у синдром недоумства, який може і не відбутися, експертне рішення щодо наявності синдрому недоумства і відповідно нездатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, повинно ґрунтуватися не на кількісній сукупності ознак щодо зниження пам`яті, змін інтелекту, які у цілому не перешкоджають функціонуванню особи, тим більш самостійному функціонуванню та самообслуговуванню, а на безумовних симптомах порушення розуміння того, що відбувається у мікро- та макросередовищі і що повинно знайти відображення на вербальному рівні та поведінці, а також ознаках порушення критичної оцінки себе, свого стану, оточуючого, своїх намірів та вчинків. Наявність соматогенно обумовленого астенічного синдрому будь-якого ступеня вираженості (що є його кількісною характеристикою) визначає збереженість здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Поява у перебігу астенічного синдрому якісних змін (порушення вірного сприйняття оточуючого, продуктивного мовного контакту, тощо) свідчить не про поглиблення астенічного синдрому, а про його трансформацію, з появою іншого психопатологічного симптомокомплексу синдрому порушеної свідомості, наявність якого виключає здатність особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Посмертна судово-психіатрична експертиза в цивільному процесі виступає одним із засобів захисту прав та свободи волевиявлення особи вже після її смерті. Її відрізняють наступні специфічні особливості: об`єктами посмертної СПЕ є виключно матеріали справи та медична документація; діагностична задача розв`язується експертом не безпосередньо стосовно підекспертного, а опосередковано через оцінку інформації, яка міститься в досліджуваних об`єктах на предмет її відповідності існуючим у психіатрії діагностичним стандартам; формулювання висновків здійснюється в умовах дефіциту інформації; слідова інформація, що відображена в об`єктах експертизи, виявляється надто різнорідною за ступенем вірогідності, насамперед через те, що суб`єкти цієї інформації не є тотожними за своїми характеристиками. Методологічною основою як судово-психіатричної експертизи у цілому, так і посмертної і очної експертизи в цивільному процесі, є зокрема формально-логічний, діалектичний і системний методи дослідження. Для забезпечення вимог чинного законодавства у відношенні акту судово-психіатричної експертизи необхідно використання нових методичних підходів запропонованого метода дослідження експертного метода з його принципами презумпції, узгодженості даних та обґрунтованості висновків. Оцінка медичної документації та матеріалів справи (в першу чергу, свідчень свідків) при посмертній експертизі потребує певного алгоритму дій експерта, тобто обов`язкового, послідовного, зрозумілого порядку їх дослідження та аналізу, відповідно запропонованим методикам (http://www.psychiatry.ua/articles/paper339.htm) .

Таким чином, оскільки призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи, в силу вимог закону, а саме: п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України, оскільки призначення посмертної судово-психіатричної експертизи є обов`язком, а не правом суду, з урахуванням положень абз. 1 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду № 5 від 12.06.2009 року, відтак суд дійшов висновку про те, що клопотання позивача ОСОБА_3 про призначення судової психолого-психіатричної експертизи слід задовольнити частково.

Крім того, суд дійшов висновку про недоцільність відхилення та зміни питань, запропонованих учасниками справи, враховуючи положення ст. ст. 11 13, 103 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11 13, 102 105, 112, 125, 139, 210, 225, 239, 252, 253, 258, 259, 268, 272, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання позивача ОСОБА_3 про призначення судової психолого-психіатричної експертизи задовольнити частково.

Призначити по справі посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручити судовим експертам-психіатрам та судовим експертам-психологам Сумського обласного психоневрологічного диспансеру, розташованого за адресою: 40031, м. Суми, вул. Ковпака, 18, попередивши їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та за відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків у суді, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України.

На вирішення судових експертів-психіатрів та судових експертів-психологів експертів поставити наступні питання:

1. Чи вплинуло на психічний стан ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримання нею медичних препаратів із вмістом наркотичної речовини під час укладення 03.06.2015 року спадкового договору?

2. Чи могла ОСОБА_6 після вживання лікарського засобу із вмістом наркотичної речовини перед укладанням угоди розуміти значення своїх дій або керувати ними?

3. Чи здатна була ОСОБА_6 , з урахуванням визначених обставин, повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізувати його своїми діями?

4. Чи здатна була ОСОБА_6 , з урахуванням визначених обставин, усвідомлювати і якою мірою, фактичний зміст власних дій та їх наслідків?

5. Чи здатна була ОСОБА_6 повною мірою усвідомлено приймати рішення, адекватне ситуації та повною мірою усвідомлено реалізувати його?

6. Чи була ОСОБА_6 внаслідок свої хвороби залежна від сторонніх осіб та чи вплинуло це на прийняття нею рішення при укладанні договору?

7. Чи страждала ОСОБА_6 на момент укладення спадкового договору, а саме: 03.06.2015 року психічним розладом?

Об`єкти та матеріали, що підлягають дослідженню, а саме: матеріали цивільної справи № 592/7580/18 та медичну документацію направити судовим експертам-психіатрам та судовим експертам-психологам Сумського обласного психоневрологічного диспансеру, розташованого за адресою: 40031, м. Суми, вул. Ковпака, 18.

Зупинити провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвала про призначення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи та про зупинення провадження у справі може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їй відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення (ухвалу) .

Головуючий: І.Г. Бичков