Справа 556/1035/20
Номер провадження 2/556/317/2020

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2020 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Іванків О.В.,

секретарів судового засідання Кньовець Н.П., Соловей Г.С.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення порушень права власності на землю,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення порушень права власності на землю.

Вказаний позов надійшов до суду 10.07.2020 року.

10.08.2020 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, судом прийнято до розгляду даний позов в порядку спрощеного позовного провадження.

15.09.2020 року судове засідання відкладено за клопотанням відповідачів.

16.10.2020 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідачами надано письмові та електронні докази, які долучено до справи, заявлено клопотання про виклик свідків, огляд веб-сайту.

17.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов та пояснив, що відповідачі порушили його право власності на земельну ділянку, а саме збудували паркан на ділянках позивача, захопивши значну їх частину, знищили межові знаки, а також викопали став, внаслідок чого дві поворотні точки на межі ділянок опинились в воді і їх неможливо зафіксувати. Просив задовольнити позов.

Представник відповідачів адвокат Кондратов М.І. в судовому засіданні заперечив проти позову, пояснив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані і не доведені доказами, оскільки відповідачами не вчинялись будь-які дії, спрямовані на порушення права власності на землю споживача. Земельна ділянка, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , була сформована до її придбання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , межа суміжних земельних ділянок була визначена на місцевості, погоджена з позивачем в встановленому законом порядку і не змінювалась. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові та інші докази, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Так, у відповідності до ст.81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 не надав жодних доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, і підстави для його звільнення від доказування відсутні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №008545 від 14 грудня 2008 року. Крім того, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га в АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується Інформаційною довідкою №53542330 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 03 вересня 2007 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ВЕХ №402036 (№ в реєстрі 2063), придбали у ОСОБА_7 в рівних долях по Ѕ частині кожна, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га в АДРЕСА_1 .

На час укладення вказаного договору купівлі-продажу земельна ділянка, що була предметом договору, а саме земельна ділянка була сформована, із визначенням площі, меж та координат на місцевості, мала присвоєний їй кадастровий номер 01:001:0110.

Наведене підтверджується письмовими доказами договором купівлі-продажу, державним актом серії ЯД №246693 на ім`я ОСОБА_7 , в якому відображено площу та конфігурацію земельної ділянки, а також показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які в своїх поясненнях зазначили, що між ділянкою, яку придбали відповідачі, та ділянкою, яку в подальшому отримав у власність ОСОБА_11 , існувала чітка межа, позначена на місцевості видимими знаками, а саме дерев`яним парканом з фундаментом. В подальшому, на місці дерев`яного паркану на існуючому фундаменті було споруджено цегляний паркан, який існує на протязі тривалого часу, не зміщувався, не переносився.

Таким чином, суд приходить до висновку, що придбана відповідачами у спільну часткову власність земельна ділянка площею 0,25 га в АДРЕСА_2 існувала як об`єкт цивільних прав, і була сформована в існуючих межах вже на час укладення договору купівлі-продажу в вересні 2007 року, тобто до виникнення права власності на суміжну земельну ділянку у позивача ОСОБА_12 .

Внаслідок розподілу придбаної відповідачами земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею по 0,1250 га кожна. Право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 посвідчується Державним актом серії ЯМ №992117, право власності ОСОБА_5 Державним актом серії ЯМ №992116.

Свідок ОСОБА_13 в своїх поясненнях вказував, що на замовлення відповідачів очолюваною ним організацією було проведено землевпорядні роботи, встановлено та закріплено на місцевості межі суміжних земельних ділянок. При цьому свідок ствердив, що межі на час обстеження ділянок існували, в т.ч. між суміжними земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_14 у вигляді кам`яного паркану, що знайшло своє відображення у відповідних документах.

Показання свідка в цій частині повністю підтверджуються протоколом встановлення та погодження меж, з якого вбачається, що межа земельної ділянки площею 0,1250 га, яка придбана ОСОБА_3 , проходить на місцевості від В до Г (точки 1,2,3,4) по суміжності з гр. ОСОБА_11 , межа проходить по кам`яному паркану на протязі 90,17 м.

Вказаний протокол складено в присутності позивача ОСОБА_12 та підписано ним, будь-яких заперечень з приводу розташування межового знаку (кам`яного паркану) ОСОБА_11 не висловлював.

Крім того, відповідачу ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 .

Межі вказаної земельної ділянки встановлено на місцевості 23.04.2009 року в присутності представників органу місцевого самоврядування Старорафалівської сільської ради, та суміжних землекористувачів, в т.ч. і в присутності позивача ОСОБА_12 , який підписа протокол встановлення та погодження меж і не висловолював будь-яких заперечень щодо місця розташування межових знаків.

Аналогічно, відповідачу ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 .

Таким чином, на час розгляду справи судом відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають у власності земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 , площею по 0,1250 га кожна, а також земельні ділянки за цією ж адресою для ведення особистого селянського господарства площею по 0,05 га.

При цьому, судом встановлено, що земельні ділянки позивача межують із земельними ділянками, які перебувають у власності позивача ОСОБА_3 , в той час, коли спільної межі між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 немає.

У відповідності до п.е) ч.1 ст.91 Земельного Кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Зміст добросусідства у відповідності до ч.3 ст.103 Земельного Кодексу України полягає в тому, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Як вбачається з ч.2 ст.152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Разом з тим, позивач ОСОБА_12 не надав суду будь-яких доказів того, що діями відповідачів заподіяно шкоду його правам власника земельних ділянок.

В той же час, відповідачі надали суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази того, що з часу придбання ними у власність земельних ділянок в АДРЕСА_2 , існуюча межа між цими ділянками та ділянками позивача, яка у встановленому порядку була погоджена ОСОБА_12 , змінювалась, а межові знаки змістились чи зникли.

Дана обставина крім вказаних вище письмових доказів та показань свідків підтверджується також електронними доказами відеозйомкою місцевості з допомогою квадрокоптера, фотографіями, а також оглянутою судом Публічною кадастровою картою ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_12 не доведений, безпідставний, і в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.258, 259, 260-263 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення порушень права власності на землю відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Повний текст рішення буде проголошено 18 грудня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі, якщо судом було проголошено тільки вступну та резолютивну частину рішення, строк подання апеляції обчислюється з часу складання повного тексту рішення. У відповідності до п.15.5) розділу Х111 Прикінцеві положення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя: О.Іванків

Повний текст рішення проголошено 21 грудня 2020 року

Сторони

Позивач ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , проживає АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , проживає АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3