Справа № 214/6184/19
2/214/1057/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.,

при секретареві Печарник З.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради про усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом 15.08.2019 року, в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 та визнати відповідача таким, що втратив право користуванням вказаною квартирою.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначає, що 24.07.2019 року вона стала власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі №1124. На момент придбання, в квартирі залишився зареєстрованим відповідач по справі ОСОБА_4 . Разом з тим згіддно з п. 3.1.5 договору чітко пояснює, що продавець зобов`язався не пізніше 31.07.2019 року зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб та звільнити квартиру, однак приписи пункту не виконані. Зняти з реєстраційного обліку місце проживання відповідача в досудовому порядку він не має можливості, а реєстрація обмежує її права як власниці та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за нього, що створює відповідні незручності, тому за захистом своїх прав вона вимушена звернутись до суду. Дана ситуація порушує її права, адже вона не може в повному обсязі скористатися своїм правовласника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами 11.12.2019 року відповідач ОСОБА_4 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він не визнає позов та вважає його необґрунтованим. Так, він дійсно зареєстрований та проживає у спірній квартирі, іншого майна та житла не має. За час проживання в квартирі він сплачує комунальні послуги, а позивач після набуття права власності на квартиру (фіктивний договір купівлі-продажу квартири) не несе витрати по сплаті комунальних платежів. Крім того, позивачу крім спірної квартири та квартири в якій вона проживав ( АДРЕСА_2 ), також на праві власності належить: кв. АДРЕСА_3 . Позивач був обізнаний, що його місце проживання зареєстроване у спірній квартирі та не відмовився укладати фіктивний договір купівлі-продажу, та не порушував питання про його розірвання, а тому фактично погодився набути право власності на вказану квартиру з тим обтяженнями, які існували у попереднього власника. Як він вже зазначав, він іншого житла не має, тому виселення без надання іншого житла вплине на його соціальну захищеність. Вважає, що не може бути підставою для виселення його те, що позивач є власником квартири , який має охоронюване законом право володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Не є підставою для виселення членів сімї власника квартири, у тому числі і колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи, оскільки їхнє право користування житловим приміщенням урегульоване житловим законодавством, а яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку передбачених законом. Таким чином, його виселення зі спірної квартири може призвести до виникнення негативних для нього та суспільства в цілому наслідків, пов`язаних з відсутністю житла.

Ухвалою суду від 10.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.17-18).

У судовому засідання представник позивача Боровик Л.Г. підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував щодо задовлення позовних вимог та вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що порушують права відповідача.

Представник третьої особи Чайка Л.Б. надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та прийняти рішення на розсуд суду.

Інших процесуальних дій судом не вчинялось.

Суд, розглянувши цивільну справу, повно і всебічно з`ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, приходить до такого висновку.

ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1 загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., яка належить їй на підставі Договору купівлі-продажу від 24.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Є.М., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2019 року (а.с.7).

Як вказував позивач, що підтверджується довідкою Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби №379 від 12.08.2019 року та відповіддю адресно-довідкового органу (а.с.12, 16) в квартирі з 21.06.2012 року та по теперішній час значиться зареєстрованим ОСОБА_4 .

Відповідно до п.3.1.5 договору (а.с.9), за домовленістю сторін продавець зобов`язалась не пізніше 21.07.2019 року зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб та звільнити квартиру від речей домашньої обстановки і вжитку.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що в порушення вимог п.3.1.5. договору купівлі-продажу попередня власниця квартири в добровільному порядку не зняла з реєстраційного обліку місце проживання ОСОБА_4 як члена своєї сім`ї, що призводить до створення перешкод позивачеві у здійсненні нею права власності від порушень, не пов`язаних з володінням майном, яке в силу ст.16 ЦК України підлягає захисту в судовому порядку шляхом пред`явлення негаторного позову.

Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між дійсним власником та членами сім`ї колишніх власників житла, які регулюються ст.346 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Крім того, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника (його родичів, членів сім`ї) такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України), адже чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким вона не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач ОСОБА_4 , будучи членом сім`ї колишньої власниці житла, права на яке у неї припинились з підстав відчуження майна на користь ОСОБА_3 на підставі цивільно-правової угоди, фактом своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 , чинить позивачеві перешкоди у здійсненні такого права, яке за даних обставин підлягає захисту судом із задоволенням пред`явленої ОСОБА_3 негаторного позову в цій частині шляхом визнання відповідача такою, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, щодо заперечень відповідача щодо незаконності його виселення із спірної квартири, суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів його проживання у спірні квартирі, більш того виселення взагалі не є предметом спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, п.35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 768,40 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю-задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 16.03.2020 року.

Суддя Н.Г. Гринь