Справа № 740/5949/19
Провадження № 2/740/357/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року м.Ніжин Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.

з участю секретаря Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, орган опіки та піклування Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В позові зазначила, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 . Рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина, які він не сплачує та має значну заборгованість. Крім того він не цікавиться життям сина, його розвитком, навчанням, не приймає участі у його вихованні. Органом опіки та піклування було прийнято висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви в якій не заперечили задоволення заявлених вимог та просили розглянути справу у їх відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову визнав.

Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, врахувавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків.

Копією свідоцтва про народження, з урахування свідоцтва про шлюб підтверджується, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.8,13).

Як вбачається з рішення Ставищенського районного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх його доходів(а.с.10).

Неналежне ставлення до своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 по відношенню до його сина підтверджується довідками Білоцерківської загальної школи № 21, Білоцерківської музичної школи № 3, КЗ Білоцерківської міської ради ДЮСШ «Зміна», ДНЗ №12 «Джерельце» відповідно до яких, відповідач не цікавиться навчанням та розвитком ОСОБА_3 , свята та виховні години не відвідує з викладачами не спілкується(а.с.14-18).

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 144 від 10 березня 2020 року, встановлена доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його сина ОСОБА_3 . У висновку зазначено, що відповідач участі у вихованні не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментах, відповідач жодного разу не вніс суму на утримання дитини. Заборгованість, станом на жовтень 2019 року, становить 43 610,47 гривень(а.с.12).

Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його участі у вихованні дитини, крім того він в поданій до суду заяві не заперечив позбавлення його батьківських прав.

Відповідач не спілкується з ОСОБА_3 , не утримує матеріально, що є елементами протиправного невиконання ним, передбачених ст.150 СК України, обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини буде суперечити його інтересам.

На думку суду поведінка відповідача є такою, що свідчить про ухилення від виконання ним обов`язку по вихованню сина. Такий акт свідомої поведінки ОСОБА_2 розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов`язок.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як викладені в ньому доводи знайшли своє підтвердження , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини.

Керуючись ст.ст. 150, 157, п.2 ч.1 ст. 164, 171 Сімейного кодексу України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сєвєродвінськ Архангельського краю РФ, РНОКПП НОМЕР_1 , позбавити батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду В.Г. Пантелієнко