Справа № 180/2411/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 березня 2020 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: територіальна громада міста Марганець в особі Марганецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
23 грудня 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: територіальна громада міста Марганець в особі Марганецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому, на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2018 року, належить квартира АДРЕСА_1 .
У зазначеній квартирі зареєстровані та проживають: він, зареєстровані, але не проживають, його знайома - ОСОБА_2 та її син- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією домової книги.
Відповідач та її син в квартирі не проживають з моменту реєстрації, тобто із 21 листопада 2018 року, що підтверджується актом про непроживання від 17.12.2019 року та довідкою про склад сім`ї.
Договору найму жилого приміщення з відповідачем він не укладав.
Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, чим перешкоджає йому у користуванні його будинком. У зв`язку з відмовою відповідача добровільно знятися з реєстрації, у нього виникають труднощі в оформленні субсидії, а тому за захистом своїх прав та інтересів він вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 22 січня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі.
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 15.01.2020 року, наданих на запит суду, значиться зареєстрованим у АДРЕСА_2 (а.с.15).
У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованою по АДРЕСА_2 , однак фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
У зв`язку з цим відповідач, крім викликів за вказаними адресами, була викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.
Представник Марганецької міської ради у судове засіданні не з' явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії, яка порушує право.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 24 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ( а.с.6-7) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 24.10.2018 року приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Р.П. ( а.с. 8).
У належній йому квартирі зареєстровані: сам позивач - ОСОБА_1 , його знайома - ОСОБА_2 та її малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_2 (а.с.9-10) та довідкою, виданою керівником ОСББ "Проектна 9" Мацан В.Л. від 17.12.2019 року № 340 (а.с.11).
Відповідач по справі, разом зі своїм малолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значаться зареєстрованими у спірній квартирі, однак фактично в ній ніколи не проживали і не проживають, участі в утриманні квартири не приймають, комунальні платежі не сплачують.
Внаслідок реєстрації в квартирі відповідачки, з її неповнолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач позбавлений можливості оформити субсидію, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушений звернутись до суду.
Актом від 217 грудня 2019 року, затвердженого керівником ОСББ "Проектна 9" та підписами сусідів підтверджується, що ОСОБА_2 та її малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значаться зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою ніколи не проживали і не проживають ( а.с. 12).
Факт реєстрації відповідачки за даною адресою підтверджується також і довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 15.01.2020 року (а.с.15).
Як встановлено у судовому засіданні, що також підтверджується матеріалами справи, у квартирі позивача значиться зареєстрованою його знайома - ОСОБА_2 , разом із її неповнолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно Закону України "Про охорону дитинства", прийнятого Верховною Радою України 26.04.2001 року, на виконання Конвенції про права дитини, завданням якого є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав і законних інтересів дитини в Україні, забезпечує кожній дитині право на житло та майно.
У відповідність ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.
У відповідність ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Позивач ОСОБА_1 ставить питання про визнання ОСОБА_2 та її малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, але ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є малолітньою дитиною та відповідно п. 2.3 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Також позивач при заявленні позовної вимоги щодо малолітньої дитини не зазначає Орган опіки та піклування третьою особою по справі. За таких обставин та в інтересах малолітньої дитини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, то вони, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,319,321 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,10,12,13,19,28,76,81,141,247,258,259,263-265,274-277,280-283,289,352,354-355
ЦПК України, суд-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: територіальна громада міста Марганець в особі Марганецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 гривень залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула