справа № 489/1544/19 провадження №2/489/149/20
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

У березні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить здійснити поділ спільного майна, набутого в період шлюбу з відповідачем, та визнати за нею право власності на 1/2 часку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частку офісу за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.12.2007 між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.12.2008. У період шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано вищевказане майно. Так як з відповідачем домовленість про поділ вказаного майна не досягнута, звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 02.03.2020 на 16:00 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечує.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.12.2007 між сторонами зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1103 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.12.2018 шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу, ОСОБА_2 була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 22.11.2016, зареєстрованим в реєстрі за № 910, та нежитлове приміщення, загальною площею 28 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 28.03.2014, серія та номер: 19701974.

Право власності відповідача на зазначену квартиру та нежитлове приміщення внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

За статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно (за винятком виключеного з цивільного обороту), в тому числі і об`єкти нерухомості.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

За правилами частини 1 статті 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 57 СК України визначено виключний перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

До такого виду, поряд з іншим, належить майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Якщо річ, що є особистою приватною власністю одного з подружжя, дає дохід, він є власником цього доходу (статті 58 СК України).

Отже сімейне законодавство встановлює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя,що не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

При цьому презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя покладає тягар доказування статусу особистого майна на особу, яка на ці обставини посилається.

Згідно з правилами статей 79, 80 ЦПК України достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність тих обставин, які входять до предмета доказування.

Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, а саме факту придбання спірного майна в період шлюбу за спільні кошти подружжя, відповідно таке майно вважається їх спільною власністю, частки сторін в якому є рівними.

За встановлених обставин, оцінивши в сукупності наявні у справі докази та враховуючи межі судового розгляду, встановлені частиною першою статті 13 ЦПК України, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у спосіб вказаний позивачем.

У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду з позовом.

Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частку нежитлового приміщення, загальною площею 28 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 789,20 грн.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду квитанцією № 0.0..1 від 18.03.2019, що складає 789,20 грн.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 13.03.2020.

Суддя І.В.Коваленко