КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 940/1287/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4368/2020Головуючий у суді першої інстанції - Косович Т.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Коцюрба О.П., Сержанюк А.С.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Безуглою Іванною Сергіївною, яка діє на підставі договору, на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 16 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Тетіївської міської ради Київської області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача та зобов`язати орган реєстрації виконавчого комітету Стадницької сільської ради зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , з належного позивачу на праві власності житлового будинку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 була вселена в житловий будинок в 1999 році як невістка позивача, проте на даний час вона не є членом сім`ї власника, створює перешкоди власнику будинку у вільному користуванні та розпорядженні нерухомим майном та добровільно виселитися із чужого житлового будинку відмовляється (а.с. 2-6).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 16.12.2019 позов задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні приватною власністю шляхом виселення ОСОБА_1 з житлового будинку в АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 64-66).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що судом не досліджено всі обставини справи у їх сукупності та не доведено той факт, що саме відповідач є винною у сварках та конфліктах (а.с. 77-78).

Відзиву по справі від позивача до суду апеляційної інстанції не надходило.

У судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Позивач разом з представником ОСОБА_4 заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги, просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з 2017 року не є членом сім`ї позивача ОСОБА_2 , спільним побутом з нею не пов`язана, продовжує проживати в належному позивачу житловому будинку, добровільно виселитися відмовляється та перешкоджає позивачу як власнику будинку у здійсненні її права власності, а саме у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, зокрема перешкоджає використовувати дане помешкання для проживання членів сім`ї позивача та інших, визначених позивачем, осіб (для проживання сім`ї сина позивача), чим порушує конституційне право позивача на непорушність права власності, а тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі статті 406 ЦК України.

Але погодитися з такими висновками в повній мірі не можна з огляду на таке.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

У частині 1 статті 116 ЖК УРСР зазначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією витягу з рішення довідки старостинського округу № 10 виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 244 від 28.08.2019 про впорядкування нумерації житлових будинків (а.с. 9, 12).

В даному будинку зареєстровані: син позивача ОСОБА_5 , його колишня дружина - відповідач по справі ОСОБА_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією довідки старостинського округу № 10 виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 208 від 19.07.2019 (а.с.10).

У 1998 році відповідач вселилася в будинок як член сім`ї власника будинку у встановленому законом порядку, проживала разом ОСОБА_5 у шлюбі, вела з ним спільне господарство, а тому набула право користуванням чужим майном.

В квітні 2017 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано та саме з цього часу відповідач перестала бути членом сім`ї позивача, проте продовжує проживати в житловому будинку позивача та добровільно виселитися відмовляється.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.05.2017 та 10.05.2017 ОСОБА_1 , на підставі ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення насильства в сім`ї та нецензурні слова в адресу свого колишнього чоловіка, була притягнута до адміністративної відповідальності. В судовому засіданні, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідач визнала свою вину, але пояснила, що дану конфліктну ситуацію було спровоковано її колишнім чоловіком.

Постановами від 03.05.2017 та 10.05.2017 Тетіївського районного суду Київської області дане правопорушення віднесено до числа малозначних і звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито (а.с. 13,14).

Отже, дані обставини не можуть бути підставами для виселення відповідача з займаного будинку на підставі ст. 116 ЖК УРСР, на що посилається позивач у своїй заяві, оскільки, конфлікт виникав у відповідача не з ОСОБА_1 , яка є власником будинку, а з її сином ОСОБА_5

ОСОБА_1 , своєю поведінкою, не порушувала права позивача, а відстоювала свої права перед колишнім чоловіком, який провокував її на конфліктні відносини.

Згідно Акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 283 від 04.10.2019, де зазначено, що громадянка ОСОБА_1 проживає в будинку, що належить ОСОБА_2 , з 1999 року. Разом з ОСОБА_1 проживають без місця реєстрації дочка ОСОБА_7 , та внучка ОСОБА_8 . При обстежені виявлено, що будинок охайний, прибраний, прибудинкова територія впорядкована (а.с. 28).

Також, матеріали справи містять відгук-характеристику Стадницького МПД ДП «Укрспирт» № 1345 від 04.04.2019, засвідчену керівником ДП «Укрспирт» С.В. Кульчановським, яка характеризує відповідача з позитивної сторони (а.с. 29).

Таким чином, виселення особи з займаного житла без надання іншого житлового приміщення можливе лише за наявних умов, передбачених Законом, оскільки, правові підстави, на які посилається позивач не були підтверджені належними доказами під час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині, у зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позову у вказаній частині.

Вимоги позивача про зобов`язання органу реєстрації виконавчого комітету Стадницької сільської ради зняти відповідача з реєстрації в житловому будинку в АДРЕСА_1 також задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою чи померлою) свідоцтва про смерть.

Оскільки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку відповідача, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 152,50 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Безуглою Іванною Сергіївною - задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 16 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Тетіївської міської ради Київської області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Тетіївської міської ради Київської області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 паспорт серії НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1 152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 16 березня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк