Справа № 463/1397/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/36/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представник ОСОБА_1 ,

представник Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Мартиняк Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2018 року у справі за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради заборгованості, суму якої збільшив під час розгляду справи, у розмірі 548 500,39 грн, яка виникла за договором оренди № Л-5898-7 від 24.12.2007.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 24.04.2012 у справі №5015/1276/12 встановлено, що 24.12.2007 між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди нерухомого майна № Л-5898-7, предметом якого є приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 138,0 кв.м, строк дії договору 2 роки і 364 дні, з 24.12.2007 до 23.12.2010. 11.12.2008 між ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про заміну боржника у договорі № 2163 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу, посвідчений 11.12.2008 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального договору Гриником І.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 3781. Також 11.12.2008 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про заміну боржника в договорі оренди № Л-5898-7 від 24.12.2007, відтак ОСОБА_2 набув права та обов`язки належні первісному боржнику у даному договорі, зокрема, сплачувати орендну плату в сумі та на умовах, передбачених договором. 15.08.2018 відповідач ОСОБА_2 сплатив 387 423,20 грн - суму передбачену п.2.1 договору від 30.08.2008 №2163 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу. Відповідно до договору право власності на об`єкт продажу переходить до відповідача з моменту сплати повної вартості об`єкта продажу. Згідно довідки про заборгованість від 22.08.2018 заборгованість ОСОБА_2 перед Управлінням комунальної власності за договором оренди за період з червня 2012 року по серпень 2018 року станом на 16.08.2018 складає 548 500,39 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради заборгованість у сумі 446 999 грн 35 коп. за договором оренди № Л-5898-7 від 24.12.2007.

В задоволенні решти вимог відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 6703 грн. 50 судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що договір про заміну боржника в договорі оренди № Л-5898-7 укладено між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто між одним підприємцем та фізичною особою, тому такий договір є нікчемним. Також вказує, що позивачем не надано доказів, що він є правонаступником Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, і відповідно, може бути орендодавцем комунального майна, а також не надано доказів укладення договору оренди з відповідачем з підписанням акту приймання-передачі об`єкта оренди. Крім цього звертає увагу, що між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено Договір № 2163 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 30.09.2008. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Мартиняк Р.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Суд першої інстанції установив, що 24.12.2007 на підставі наказу Управління комунальної власності від 01.03.2007 № 125-О, договору оренди від 06.12.2005 № Л-3455-5, між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір оренди нежитлових приміщень № Л-5898-7, відповідно до якого позивач здав, а ФОП ОСОБА_3 прийняла в оренду нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 138,0 кв.м. (а.с.7-10). Договір було укладено на строк 2 роки і 364 дні, з 24.12.2007 до 23.12.2010. Відповідно до п.4.3 договору оренди №Л-5898-7 від 24.12.2007, у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

30.09.2008 між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір № 2163 про викуп у власність нежитлових приміщень загальною площею 138,0 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому у договорі визначено, що право власності до покупців переходить з моменту сплати повної вартості об`єкта продажу, тобто 640 432,20 грн за 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення даного договору (а.с.15-17).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.04.2012 у справі № 5015/1276/12 встановлено, що 11.12.2008 між ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про заміну боржника у договорі № 2163 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу, посвідчений 11.12.2008 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального договору Гриником І.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 3781. Відповідно до п.1.1, 1.2 даного договору первісні боржники відступили, а новий боржник набув права та обов`язки належні первісним боржникам за договором № 2163 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу, набув права замість первісних боржників здійснювати права та виконувати обов`язки за основним договором.

Крім того, 11.12.2008 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про заміну боржника в договорі оренди № Л-5898-7 від 24.12.2007 (а.с. 151). Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 набув права та обов`язки, належні первісному боржнику за договором оренди № Л-5898-7 від 24.12.2007. Зокрема, він набув право використовувати приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 138 кв.м та зобов`язався сплачувати орендну плату на умовах, передбачених договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем 19.01.2017 було скеровано ОСОБА_2 повідомлення про припинення договірних стосунків у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди, яким повідомлялось про припинення дії договору оренди № Л-5898-7 від 24.12.2007 протягом 15 днів та зобов`язання ОСОБА_2 повернути балансоутримувачу орендоване приміщення по акту приймання-передачі та провести до моменту припинення договору повний розрахунок по сплаті орендної плати, а у разі наявності заборговності погасити її у повному обсязі. (а.с.25-27).

Проте, як установлено судом, відповідач протягом тривалого часу умов договору не виконує, орендної плати за користування об`єктом оренди не сплачує, внаслідок чого станом на 16.08.2018 утворилася заборгованість перед позивачем за період з червня 2012 року по серпень 2018 року в розмірі 548 500,39 грн, що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості (а.с.162).

За таких обставин, суд першої інстанції задовольняючи позов частково, правильно виходив з того, що у зв`язку з порушенням відповідачем договору оренди, у нього виникла заборгованість перед позивачем, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в межах строку позовної давності, починаючи з 01.04.2014 в розмірі 446,999 грн.

При цьому суд обґрунтовано взяв до уваги те, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.11.2012 у справі №2/1312/2429/12 з відповідача ОСОБА_2 вже було стягнуто заборгованість по несплаті орендної плати на користь Управління комунальної власності за період з 01.01.2009 по 01.05.2012 у сумі 139892,41 грн. У судовому засіданні відповідач брав участь та визнав факт укладення, підписання договору про заміну боржника у договорі оренди нежитлових приміщень (а.с. 248). Тому ця обставина з огляду на положення ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів, що він є правонаступником Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, і відповідно не може бути орендарем, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 1.5. Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, затвердженого рішенням № 1125 Львівської міської ради від 02.12.2016, позивач є правонаступником управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:12.03.2020

Головуючий

Судді