печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6508/20-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2020 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №757/6508/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

11.02.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 13.02.2019 для вирішення питання про відкриття провадження.

19.02.2020 в рамках вказаного позову ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі №757/6508/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 20.02.2020.

Мотивуючи вказану заяву ОСОБА_1 вказує, що вона звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, в розмірі 80 000,00 доларів США (вісімдесят тисяч доларів США 00 центів).

Договором позики було передбачено, що ОСОБА_3 виступає поручителем за цим договором, а куплена за рахунок позики квартира АДРЕСА_1 , має бути передана в іпотеку на користь позивача.

На даний час між співвідповідачами відбуваються судові процеси: про розлучення (справа № 761/19044/19-ц у Печерському суді міста Києва), в якому 13.02.2020р. було проголошено рішення про розірвання шлюбу, про поділ майна (справа № 757/39156/19-ц у Печерському суді міста Києва), про визначення місця проживання дітей (справа № 757/39156/19-ц у Печерському суді міста Києва).

13 лютого 2020року, Печерським районним судом міста Києва було прийняте рішення про розірвання шлюбу між відповідачами, а тому , як тільки набере законної сили рішення суду про розірвання шлюбу відповідачі матимуть можливість продажу (відчуження) своїх квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 без згоди один одного, відповідно, а співвідповідач ОСОБА_3 шляхом продажу єдиного належного їй нерухомого майна, може спробувати зробити виконання рішення суду про повернення частини боргу шляхом примусової реалізації квартири 29 майже неможливим.

Позивач вказує, що їй відомо, що спір між співвідповідачами про поділ майна, стосується нерухомого майна, а саме:

квартири АДРЕСА_3 , право власності на яку за реєстровано за ОСОБА_3 та

квартири АДРЕСА_1 право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Вартість квартири АДРЕСА_3 , згідно висновку про вартість майна становить (станом на листопад 2019 року) 1 434 291,00 (один мільйон чотириста тридцять чотири тисячі двісті дев`яносто одна гривня 00 коп.). Така ж приблизно вартість й квартири АДРЕСА_1 , оскільки це дві однакові квартири, які знаходяться поруч одна з одною.

Загальна вартість квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 становить орієнтовно 2 860 000,00 (два мільйони вісімсот шістдесят тисяч двісті дев`яносто одна гривня 00 коп.), що в еквіваленті до долара США, з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подачі даної заяви становить 117 021,00 доларів США.

Вказані обставин на думку позивача, свідчать, що оскільки на сьогодні між співвідповідачами існують вищезазначені судові спори, то існує досить висока ймовірність того факту, що співвідповідачі можуть в будь-який момент здійснити відчуження зазначеного майна на користь інших осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення грошових коштів за договором позики, а відтак наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки обставини викладені в заяві не свідчать про її обґрунтованість, а встановлені обставини свідчать, що вказані заходи забезпечення позову спрямовані на перешкоджання постановлення судового рішення у цивільній справі про поділ майна.

Наряду з вказаним, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що боргові зобов`язання є спільними для обох з подружжя незважаючи на те, хто був підписантом договору позики. Таким чином, при поділі майна між подружжям повинні враховуватись і спільні борги, які також поділяються навпіл, а відтак у позивача наявне право повідомити суд у справі про поділ майна подружжя про вказаний факт.

За вказаних обставин, на думку суду таке накладення арешту є передчасним, оскільки не досліджено всіх обставин справи, так як вбачається, наявність судових спорів між відповідачами, у зв`язку з цим станом на день розгляду вказаної заяви суду не надано всіх належних доказів та не наведено обґрунтувань про вірність намірів стягнення коштів за договором позики.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відмова у задоволені заяви про забезпечення позову, позивача не позбавляє права повторно звернутись з такою заявою з наданням відповідних доказів та обґрунтувань.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №757/6508/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, - відмовити.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Т.Г. Ільєва