Справа № 444/89/19 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2313/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Ясиновського Р.Б.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позов обґрунтовувала тим, що 05 січня 2016 року відповідач ОСОБА_1 , порушивши правила дорожнього руху, спричинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої транспортний засіб, у якому знаходилась позивачка в якості пасажира, зазнав механічних пошкоджень, а позивачка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Розмір матеріальних збитків у зв`язку із заподіяними тілесними ушкодженнями позивачка оцінила в 48 954,10 гривень. Крім цього, зазначила, що відповідачем було заподіяно їй моральну шкоду, розмір якої позивачка оцінила в 100 000 грн.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) - 100 000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1000 грн. який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2019 року оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що погоджується із тим, що позивач ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з його вини, отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що своєю чергою спричинило їй моральні страждання. Однак вважає, що моральна шкода у визначеному позивачем розмірі є необґрунтованою, значно завищеною, такою, що не відповідає ступеню фізичних та душевних страждань потерпілого, не відповідає усталеній судовій практиці щодо відшкодування моральної шкоди, а тому не підлягала до відшкодування в такому розмірі. Стверджує, що визнає моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2019 року змінити та стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

04 лютого 2020 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою. Стверджує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань позивача, характеру її немайнових втрат, становить 100 000 гривень. Звертає увагу на те, що на момент розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 не сплатив жодних коштів в рахунок відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої його неправомірними, суспільно-небезпечними діями життю та здоров`ю позивача, не надавав їй допомогу як на місці скоєння кримінального правопорушення так і в подальшому в лікарні, не цікавився станом її здоров`я та не приймав жодної участі у її видужуванні та реабілітації. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу призначено для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 05 січня 2016 року о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_5 на автодорозі сполученням Львів Рава Руська, неподалік будинку №69, що на вулиці Львівській у місті Жовкві Львівської області, порушуючи вимоги п.п. 12.1., 8.1. розділу 34 «Правил дорожнього руху України» (вимоги дорожньої розмітки 1.1 додатку 2 до ПДР України), які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не врахував дорожню обстановку і стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, внаслідок чого керований ним автомобіль перейшов у стан неконтрольованого заносу, що призвело до виїзду на смугу зустрічного руху. Перетнувши вузьку суцільну лінію горизонтальної розмітки, де в цей час рухався автомобіль марки «Фольксваген Джетта», реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_4 , не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, і такими своїми діями створив аварійну обстановку, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіль марки «Фольксваген Джетта», реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, котрі відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року у кримінальній справі №444/399/17 ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі Заяви засудженого ОСОБА_1 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» останнього було звільнено судом від відбування призначеного вироком основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвалою Львівського апеляційного суду у справі №444/399/17 від 12 лютого 2019 року вирок Жовківського районного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року скасовано у зв`язку із закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності. Водночас Львівським апеляційним судом було встановлено, що висновок Жовківського районного суду Львівської області про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

З матеріалів справи встановлено, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_2 , будучи пасажиром автомобіля «Volkswagen Jetta» р.н. НОМЕР_6 , отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, перелому кісток носа, рани лобної ділянки зліва, гемартрозу лівого колінного суглобу, ушкодження колатеральних зв`язок лівого колінного суглобу, синців на повіках обох очей та щічних ділянках, синців в ділянці лівої молочної залози, задньої поверхні лівого плеча, передньої поверхні лівого колінного суглобу та лівої гомілки, які утворились від контакту з тупими предметами, та відповідно до висновку експерта №24/2016 від 11.01.2016 року Львівського обласного бюро судово-медичних експертиз такі ушкодження відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Колегія суддів враховує те, що рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2019 року оскаржене ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, а відтак з урахуванням вимог ст. 367 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції в цьому апеляційному провадженні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_1 , які проявилися у вчиненні ним дорожньо-транспортної пригоди і такими діями ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, ураховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат суд вважав обґрунтованим у сумі 100 000 гривень.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та визначив обов`язок відповідача відповідати за завдану моральну шкоду, дійшов правильного висновку про наявність моральної шкоди.

Однак, колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Згідно з вимогами частини першої, пунктів 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частин 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості . Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст. 23 ЦК України, характер правопорушення завдання шкоди злочином з необережною формою вини, характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач у зв`язку з заподіянням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, вимоги розумності та справедливості, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку про те, що розмір суми, яку належить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди необхідно зменшитиз 100 000 грн. до 50 000 грн.

Відповідно до підпунктів «б» і «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зазначає новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернулась до суду з позовними вимогами про відшкодування шкоди у розмірі 148 954, 10 грн., з яких 100 000 грн. становить розмір моральної шкоди. При поданні позовної заяви позивачем судовий збір не сплачувався на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Апеляційний суд, задовольняючи частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , змінив рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2019 року та стягнув на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Беручи до уваги вищенаведене, з ОСОБА_1 за вирішення спору в суді першої інстанції необхідно було б стягнути в дохід держави 500 грн. Розрахунок судового збору: 50 000 (задоволена частина позову) х 100 : 100 000 грн. (сума, яку просила стягнути позивач) = 50 %), що становить 500 грн. від суми судового збору, який підлягав сплаті за вимогою про відшкодування моральної шкоди.

До суду апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 заплатив судовий збір в сумі 1500 грн. Апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, що становить 50 % від суми позову за вимогою про відшкодування моральної шкоди, а тому сума судового збору, який належало б стягнути на користь відповідача за апеляційний розгляд справи, становить 750 грн. (50 % від 1500 грн.).

Оскільки ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору, судові витрати, понесені ОСОБА_1 , мають компенсуватися за рахунок держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а тому ОСОБА_1 необхідно компенсувати судовий збір у сумі 250 грн. (750 грн. 500 грн. = 250 грн.) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) у відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Компенсувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 250 (двісті п`ятдесят) гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.