Провадження №2/522/203/20
16 березня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка 12.12.2019 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за яким просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила права користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 29.11.2011 року вона є власницею квартири АДРЕСА_1 .
В означеній квартирі (згідно Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні будинку №В1-186890-ф/л від 15.11.2019 року, виданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради) зареєстровані громадяни:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 29.08.2012 року;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 29.08.2012 року;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 29.08.2012 року;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 16.06.2009 року.
Відповідачка за означеною адресою була зареєстрована з 16.06.2009 року, тобто набагато раніше того, як Позивачка придбала квартиру. До того ж Відповідачка не є членом сім`ї Позивача, і не перебуває з Позивачкою в будь-яких родинних стосунках.
Позивачка в позовній заяві зазначає, що ніколи не бачила Відповідачку, в квартирі вона не проживає, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, і взагалі квартирою не цікавиться. В зв`язку з цим Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
До суду 26.12.2019 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачки, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.01.2020 року провадження у справі відкрито та ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10.02.2010 року.
У судове засідання 10.02.2020 року ОСОБА_2 не з`явилася, жодних заяв не надавала. В зв`язку з неявкою відповідачки розгляд справи було відкладено на 10.03.2020 року.
У судове засідання, призначене на 10.03.2020 року, позивачка не з`явилася, однак від представника позивача до суду надійшла заява, в якій просила справу розглядати за її відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечує.
У судове засідання 10.03.2020 року ОСОБА_2 не з`явилася, клопотань чи заяв по суті спору до суду не надавала, причини неявки не повідомила. Про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.
Відповідно до чинного законодавства, судові повістки надсилаються сторонам по справі - фізичним особам, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Отже на всі судові засідання відповідачці надсилалися судові повістки на зареєстровану адресу її проживання. Поштова кореспонденція (судові повістки про виклик до суду) направлялися відповідачці за зазначеною адресою.
Крім того, ухвала суду від 10.01.2020 року про прийняття до розгляду справи та відкриття провадження по справі та призначення судового засідання розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення.
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч.1 ст.280 ЦПК України).
З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, заперечень проти позовної заяви не надав, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутностіосіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 16 березня 2020 року.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 29.11.2011 року Позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 .
В означеній квартирі (згідно Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні будинку №В1-186890-ф/л від 15.11.2019 року, виданих Департаментом надання адміністративних послуг Одесько міської ради) зареєстровані громадяни:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 29.08.2012 року;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 29.08.2012 року;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 29.08.2012 року;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 16.06.2009 року.
Як вбачається з Відомостей від 15.11.2019 року, Відповідачка ОСОБА_2 за вказаною адресою була зареєстрована з 16.06.2009 року, тоді як Позивачка придбала означену квартиру набагато пізніше а саме 29.11.2011року.
Згідно акту про непроживання від 10.02.2020 року, складеного комісією дільниці №4 у складі начальника та майстра дільниці, та підписаного трьома свідками, ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 .
Вирішуючи спір суд виходить із наступного.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачки на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України - «припинення сервітуту», при цьому користувач виселяється (рішення ВСУ від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16).
ВСУ визначив новий підхід у житлових спорах про виселення/вселення, де право на проживання особи не члена сім`ї - розглядається як сервітут, який припиняється судом за позовом власника житлового приміщення при наявності обставин, які мають істотне значення. В даному випадку - це фактичне тривале непроживання особи у приміщенні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження непроживання відповідачки за спірною адресою.
За таких обставин, суд вважає за можливе визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Крім того також підлягає стягненню з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 786,40 грн.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 15-16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391, 405-406 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 44, 49, 76-81, 89, 141, ч.1,4 ст.223, ч.2 ст. 247, 258-259, 265, 268, 280, 282, 284, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавленою права користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на користь держави судовий збір у розмірі 786 (сімсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 16 березня 2020 року.
Суддя: Домусчі Л.В.