Провадження № 22-ц/801/1257/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 рокуСправа № 127/33850/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.
секретар : Кузьменко Б. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 127/33850/19 за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб АТ «Українська залізниця» філія «Енергоремтранс» Виробничий підрозділ Вінницький будівельно-монтажний поїзд, Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про встановлення юридичного факту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2020 року, постановлену під головуванням судді Бессараб Н.М., дата складання повного тексту ухвали 26.05.2020, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту безпосередньої його участі в роботах по встановленню під`їзних шляхів та стрілочних переходів для розширення станції «Вільча» Поліського району Київської області на будівництві об`єкту «Пункт промивки і дезактивації рухомого складу по станції «Вільча» які віднесені до робіт на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки, в період з 30.05.1986 року по грудень 1986 року в складі дрезини АГМУ будівельно-монтажного поїзду №392 Шляхбудтресту Південно - західної залізниці.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 30.05.1986 року по 28.05.1987 року працював на посаді помічника машиніста дрезини АГМУ в будівельно-монтажному поїзді №392 Шляхбудтресту Південно - західної залізниці. В період з 30.05.1986 року по грудень 1986 року заявника неодноразово направляли у відрядження для виїзду у 30-кілометрову Чорнобильську зону, а саме до станції Вільча Поліського району Київської області на будівництво об`єкту «Пункт промивки і дезактивації рухомого складу по станції Вільча».
Таким чином, заявник в період з 29.05.1986 року по 28.08.1987 року безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, а саме роботи по встановленню під`їзних шляхів та стрілочних переходів для розширення станції Вільча, з метою дезактивації техніки та вагонів рухомого складу, які віднесені до робіт на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки.
В архівних документах Вінницького будівельно - монтажного поїзду, інформація про перебування ОСОБА_1 на станції Вільча Поліського району Київської області на будівництві об`єкту «Пункт промивки і дезактивації рухомого складу по станції Вільча» відсутня, оскільки, згідно інформації Державного архіву Вінницької області, документи Вінницького будівельно - монтажного поїзду №392 за 1986 рік в архів на зберігання не надходили.
Факт перебування заявника у відрядженні для виїзду у 30-кілометрову Чорнобильську зону, а саме: до станції Вільча Поліського району Київської області на будівництво об`єкту «Пункт промивки і дезактивації рухомого складу по станції Вільча» та з виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, а саме: робіт по встановленню під`їзних шляхів та стрілочних переходів для розширення станції Вільча, з метою дезактивації техніки та вагонів рухомого складу, які віднесені до робіт на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки, ОСОБА_1 потрібен для встановлення пільг передбачених чинним законодавством України, а саме: для призначення житлової субсидії.
Ухвалою суду від 02.03.2020 року до участі в даній справі в якості заінтересованої особи було залучено Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (а.с. 53).
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2020 року на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, провадження у даній цивільній справі закрите у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 обрав неналежний спосіб захисту та передчасно звернувся у суд , оскільки законодавством визначено інший порядок підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в певний період для отримання відповідного статусу, зокрема Законом України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-Х!! від 28 лютого 1991 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Ще в оскаржуваній ухвалі зазначено, що судом встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до Вінницької обласної державної адміністрації із заявою щодо встановлення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримання відповідного посвідчення. У разі відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, спір може бути вирішений у порядку адміністративного судочинства.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, як незаконну та таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено вимоги норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, апелянт зазначає, що його вимоги про встановлення юридичного факту участі в роботах по встановленню під`їзних шляхів та стрілочних переходів для розширення станції 2Вільча» Поліського району Київської області на будівництві об`єкту «Пункт промивки і дезактивації рухомого складу по станції «Вільча», які віднесені до робіт на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки, в період з 30 травня 1986 року по грудень 1986 року в складі дрезини АГМУ в будівельно-монтажного поїзду №392 Шляхбудтресту Південно-Західної залізниці, підлягають розгляду в суді.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просить суд ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2020 року скасувати, а справу направити у суд першої інстанції для продовження розгляду.

Від Департаменту соціальної політики ВМР та АТ «Українська залізниця» філія «Енергоремтранс» надійшли відзиви на дану апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких зазначені учасники справи просять суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2020 року без змін.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду відповідає зазначеним правовим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи загального захворювання по зору, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 08.11.2016 року Пенсійним фондом України (а.с. 9).
ОСОБА_1 в період з 29.05.1986 року по 28.08.1987 року працював на посаді помічника водія дрезини АГМУ по 5 розряду будівельно-монтажного поїзду №392 Шляхбудтресту Південно - Західної залізниці, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 4).
З довідки №40 від 22.03.2019 року, виданої начальником Вінницького будівельно-монтажного поїзду встановлено, що період роботи ОСОБА_1 в Будівельно-монтажному поїзді №392 Шляхбудтресту Південно-Західної залізниці на посаді помічника машиніста дрезини АГМУ по 5 розряду з 30.05.1986р. по 28.05.1987р. підтверджено наказом на прийом від 29.05.1986р. №47 та наказом на звільнення від 28.05.1987 р. №31. В архівних документах Вінницького будівельно-монтажного поїзду інформація про перебування ОСОБА_1 у відрядженні по станції Вільча Поліського району Київської області на будівництві об`єкту «Пункт промивки і дезактивації рухомого складу по ст. Вільча» відсутня. Оплата за роботу в зоні відчуження окремим видом не нараховувалася. Даних в особових рахунках про заробітну плату за час роботи в зоні відчуження немає, тому можливості надати інформацію про суми виплат немає (а.с. 5).
Згідно інформації Державного архіву Вінницької області від 21.06.2018 року встановлено, що документи Дорожньо-транспортного управління Південно- Західної залізниці, будівельно - монтажного потягу №392 за 1986 рік в архів на зберігання не надходили, у зв`язку з чим немає можливості видати довідку про те, що з травня 1986 року по грудень 1986 року ОСОБА_1 працював на ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 6).
ОСОБА_1 у 2018 році звертався до Вінницької міської ради щодо встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та 26.06.2018 року отримав відповідь, відповідно до якої ОСОБА_1 роз`яснено, що для оформлення документів для надання статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи необхідно звернутися до управління соціального захисту населення (Правобережне) департаменту соціальної політики міської ради з відповідними документами (а.с. 7).
Згідно листа Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації від 05.07.2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може бути вирішено в разі надання документів, затверджених Порядком, підтверджуючих участь ОСОБА_1 у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в зоні відчуження (а.с. 8).
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, керуючись нормами ст. ст. 255, 260, 261, 352-354 ЦПК України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №551 від 11 липня 2018 року дійшов вірного висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки законом визначено інший порядок, який дає змогу особі підтвердити факт своєї участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Колегія Вінницького апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Пленумом Верховного Суду України у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито закриває провадження у ній.
Як вбачається зі змісту вимог заяви, ОСОБА_1 просить встановити факт його безпосередньої участі роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в конкретний період, а саме в роботах по встановленню під`їзних шляхів та стрілочних переходів для розширення станції «Вільча» Поліського району Київської області на будівництві об`єкту «Пункт промивки і дезактивації рухомого складу по станції «Вільча», які віднесені до робіт на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки, в період з 30.05.1986 року по грудень 1986 року в складі дрезини АГМУ будівельно-монтажного поїзду №392 Шляхбудтресту Південно - Західної залізниці, посилаючись на те, що встановити даний факт в іншому порядку він не має змоги, тоді як від встановлення цього факту залежить призначення йому відповідних пільг як особі, що приймала участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Основні положення щодо реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я врегульовано Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
У ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Згідно п. 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №551 від 11 липня 2018 року (з відповідними змінами) далі Порядок, посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.
Посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:
- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);
- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.
Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.
Вказаним Порядком не передбачено такої підстави для встановлення статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як рішення суду про встановлення факту роботи у зоні відчуження в певний період.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 не звертався до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації із заявою щодо встановлення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримання відповідного посвідчення.
Відповідно до ч. 2 п. 13 Порядку, спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.
Отже, судом першої інстанції вірно було зроблено висновок про те, що законом передбачено інший порядок, який дає змогу особі підтвердити факт участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в тому числі підтвердити факт роботи в певний період.
З урахуванням зазначеного, заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а у разі відмови заявника у встановленні статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, спір вирішується в порядку адміністративного судочинства.
Доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права та не містять підстав для скасування чи зміни ухвали суду.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, як постановлену з додержанням норм матеріального та процесуального права , залишити без змін, в силу ст. 375 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун