Справа № 199/5534/19
(2/199/321/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Рудовій М.Ю.,

за участю учасників справи:

представника відповідача Чумака С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору іпотеки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 22 лютого 2008 року між ним і ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є відповідач, був укладений Договір про іпотечний кредит № DNUHGI, додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №DNUHGI; іпотечний договір № DNUHGI, відповідно до умов якого, позивач надав в іпотеку, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить останньому на підстав Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 березня 2005 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. та зареєстровану в реєстрі під №3-566.

Згідно до п.1.1. Додаткової угоди, банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1 цього Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагороди, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим Договором, зазначені у розділі 8 Договору.

Пунктом 8.1 Додаткової угоди зазначено, що банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 09.09.2008 року по 22.02.2018 включно, у вигляді строкового кредиту в розмірі 32 938,74 доларів США.

Однак, у позивача виникла заборгованість за кредитним договором, внаслідок чого у подальшому в рамках виконавчого провадження №56666435 відкритого 25.06.2018 у Індустріальному відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 10.04.2019 з прилюдних торгів було реалізовано іпотечну квартиру.

Позивач, вважає, що, після продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмету іпотеки, відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. Це правило не застосовується у разі придбання предмета іпотеки іпотекодавцем.

Таким чином позивач просить, визнати припиненим іпотечний договір № DNUHGI від 22.08.2008, укладений між ОСОБА_1 за Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», зареєстрованого в реєстрі під №575.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2019 року позовну заяву було залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2019 року було відкрито провадження у даній справі, яку призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, був сповіщений належним чином, заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, про що зазначив надав суду клопотання.

Представник відповідача Чумак С.О., в судовому засіданні позов не визнав, надав письмовий відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що позивач не виконав умови договору про іпотечний кредит №DNUHGI від 22.08.2008 та додаткову угоду до договору. АТ КБ «ПриватБанк» зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання та надав кредит позивачу. Станом на 09.07.2019, вимоги відповідача про повернення грошових коштів не виконані позивачем, у зв`язку з чим неможливо вважати зобов`язання за кредитним договором, додатковою угодою та договором іпотеки припиненими.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та позивачем ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № DNUHGI, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позивачу кредит у сумі 151 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 15,00 % річних, а також інших платежів в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що виплаває з Договору про іпотечний кредит, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: 1-кімнатна квартира зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 37,10 кв.м., житловою площею 21.10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02.03.2005, державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської ДНК Лебеденко Н.С. та реєстром № 3-566.

09 вересня 2008 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №DNUHGI від 22.02.2008 року, відповідно до якої банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на його рахунок № НОМЕР_1 на строк з 09.09.2008 року по 22.02.2018 року включно у вигляді строкового кредиту в розмірі 32938,74 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з цією Додатковою угодою станом на 09.09.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит № DNUHGI від 22.02.2008 року складає 154 482,70 грн., що еквівалентно 32 938,74 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином не виконував свої зобов`язання за договором.

За статтею 626, 631 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому підстави для припинення зобов`язання визначені у главі 50 ЦК України (статті 598 - 609 ЦК України).

Так, згідно статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За змістом статей 599-601, 604-609 ЦК України зобов`язання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином; 2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); 3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; 4) за домовленістю сторін, зокрема, за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація); 5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; 6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 7) неможливістю виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою; 9) зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора; 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналіз наведених норм не дає підстав для визнання кредитного договору припиненим у зв`язку з надсиланням боржнику кредитором вимоги про дострокове погашення заборгованості, сплати процентів та інших платежів, встановлених договором.

Укладений між сторонами договір у даному випадку також не містить таких положень.

Натомість цього, в договорі про іпотечний кредит та додатковій угоді до договору про іпотечний кредит сторони визначили строк їх дії до повного виконання зобов`язань.

Суд враховує, що як укладений між сторонами договір про іпотечний кредит, так і додаткова угода до нього в установленому порядку не розірвані, зобов`язання за такими правочинами, позичальником не виконані.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року, в рахунок погашення заборгованості за іпотечним договором № DNUHGI від 22.02.2008 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з цим рішенням станом на 07.08.2013 року заборгованість за договором склала 93150,16 доларів США.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором № DNUHGI станом на 10.06.2015 року в розмірі 94516,70 доларів США, яка складається з наступного: 32594,04 доларів США - заборгованість за кредитом, 24154,78 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 5173,89 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 32594,04 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання.

17 жовтня 2019 року на підставі виконавчого листа №199/11613/13, відкрито виконавче провадження № 56666435 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 10.04.2019 № 397983 ДП «СЕТАМ» було проведено електроні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02.03.2005, державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської ДНК Лебеденко Н.С. та реєстром № 3-566 належить ОСОБА_1 .

Слід відзначити, що стягуючи з боржника ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суди виходи з чинності укладеного кредитного договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Частиною 5 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст.17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст.593 ЦК України.

Підстави припинення іпотеки передбачено ст.17 Закону України "Про іпотеку", до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно з ч. 1 cт.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на переконання суду, правові підстави для визнання договору про іпотечний кредит припиненим відсутні.

Таким чином, у задоволенні позову про визнання іпотечного договору припиненим необхідно відмовити з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_2 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570) про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів.

Суддя О.О. Богун

24.02.2020