Справа № 509/5194/19
05 березня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Козирськго Є.С.,
при секретарі Мочернюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 про стягнення боргу ,-
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.10.2015 року ОСОБА_1 передала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 70 000,00 гривень зі сплатою 15% щомісячно строком на три місяці, тобто з 30.10.2015 року по 30.01.2016 року. Першу сплату процентів у розмірі 10 000,00 грн. ОСОБА_2 повернув одразу в момент написання боргової розписки. Так, документом, що підтверджує факт отримання Відповідечам у борг грошових коштів у розмірі 70 000,00 грн. та свідчить про прийняття останнім зобов`язань з повернення грошових коштів у встановлений строк є власноруч написана ОСОБА_2 розписка. Позичені кошти Відповідач повинен був повернути у строк до 30.01.2016 року, однак взятих на себе зобов`язань не виконав.
В судове засідання сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений на сайті Судової влади.
Від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.10.2015. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого Відповідач позичив, а Позикодавець передав 70 000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки від 30.10.2015, складеною та підписаною ОСОБА_2 власноруч. (а.с.7)
Зі змісту розписки вбачається, що отримані в позику кошти Відповідач зобов`язався повернути Позикодавцю у строк до 30.01.2016 року.
Першу сплату процентів у розмірі 10 000,00 грн. ОСОБА_2 повернув одразу в момент написання боргової розписки.
Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти тощо.
Стаття 509 ЦК України визначає, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 525 ЦК України визначає, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Керуючись статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Суд зазначає, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Таким чином, факт укладення Договору позики у розмірі 70 000,00грн. між Позивачем та Відповідачем підтверджено борговою розпискою від 30.10.2015 року, складеною власноруч Відповідачем.
Тобто, надана до суду розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання, містить усі істотні умови щодо суми позики і строку повернення позики.
Більш того, наявність у позивача оригіналу боргової розписки згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу Відповідачем, тому у ОСОБА_1 є беззаперечні підстави для стягнення з Відповідача неповернутої суми позики за вказаним договором.
Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у постановах від 24 лютого 2016 року в справі №6-50цс16 та постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13.
Як встановлено судом, позичені кошти Відповідач повинен був повернути у строк до 30.01.2016 року, однак взятих на себе зобов`язань не виконав.
Разом з тим, суд вважає доречними та обґрунтованими доводи Позивача щодо наявності у останнього права на стягнення з Відповідача відсотків за користування позикою з огляду на наступне.
Відповідно до ст. ст. 536, 1048 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики.
Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Позичальник зобов`язався повернути позивачу грошові кошти у строк до 30 січня 2016 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 15 % на місяць, що дорівнює 10 500,00 грн. (70 000,00х15%) щомісячно.
Відповідачем сплачено відсотки за користування кредитом у розмірі 10 000,00 грн. за листопад 2015 року), але в подальшому відповідачем не сплачуювались відсотки за користування кредитом за грудень 2015 року та січень 2016 року, що не оспорювалось сторонами у справі, а тому не викликає у суду обгрунтованого сумніву. Отже, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі 21 500,00 грн., з яких: 500,00 грн. за листопад 2015 року; 21 000,00 грн. за грудень 2015 року та січень 2016 року (2 місяці по 10 500,00 грн).
З урахуванням вищевикладеного загальне грошове зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики становить 91 500,00грн.
Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник ОСОБА_2 , не виконавши належним чином, взяті на себе по договору позики від 30.10.2015 року зобов`язання, тому повинен сплатити ОСОБА_1 по договору позики від 30.10.2015 року основну суму боргу у розмірі 70 000,00 грн. , проценти за користування позикою за період з листопада 2015 року по січень 2016 року 21 500,00 грн.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявності підстав для їх задоволення.
Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 915,00 грн. що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжними дорученнями на зазначену суму.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 206, 241, 247, 258, 263-265, 280,281, 273, 354 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, 533, 536, 625, 1046-1050 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області 15.11.1995року) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 915,00 гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

С Суддя: Є. С. Козирський