ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9400/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/120/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2019 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 05 листопада 2019 року) у цивільній справі № 607/9400/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про поділ майна подружжя, визнання недійсним розпорядження виконавчого комітету Тернопільської міської ради та свідоцтва про право власності на житло, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, а саме транспортного засобу марки Renault Laguna, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_4 , шляхом стягнення грошової компенсації половини вартості зазначеного автомобіля.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Тернопільської міської ради, у якому просила: визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль марки Renault Laguna 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; визнати недійсним розпорядження виконкому Тернопільської міської ради від 18 жовтня 2016 року № 46945 та свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/3 частину цієї квартири; визнати за нею право власності на частину коштів банківського вкладу у відділенні ПАТ "Ощадбанк" відкритому на ім`я ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 в її користь грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину гаражу АДРЕСА_2 .

Рішенням Тернопільського районного суду від 25 жовтня 2019 року позов ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Проведено поділ спільного майна подружжя - автомобіля марки "Renault Laguna", 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 та визнано за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 ідеальну частку вказаного автомобіля. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину коштів банківського вкладу, який розміщувався у відділенні №10019/02 Філії Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк" та обліковувався на депозитному рахунку № НОМЕР_4 згідно договору №19847119 від 11.11.2016 року на ім`я ОСОБА_3 на суму 4012 (чотири тисячі дванадцять) доларів США 36 центів, що еквівалентно на момент ухвалення судового рішення по курсу НБ України 100 766 (сто тисяч сімсот шістдесят шість) грн. 85 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на 1/2 частину банківського вкладу, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних вимог посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що в судовому засідання 24 травня 2018 року ОСОБА_4 беззастережно визнала, що спірний депозит був сформований в тому числі за рахунок коштів в розмірі 4800-4900 доларів США, які ОСОБА_3 отримав внаслідок відчуження набутого ним до шлюбу особистого автомобіля Шевроле Авео. Щодо решти суми депозиту вона пояснила, що гроші були їх спільною сумісною власністю, як збереження, втім не змогла пояснити з яких джерел, тобто не довела позовних вимог. Вказав, що спірний депозит закритий по закінченню його терміну 15 травня 2017 року в період перебування сторін в шлюбі і був використаний в інтересах сім`ї.

Враховуючи визнання позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_4 джерела походження грошових коштів за рахунок яких було сформовано спірний депозит та відсутність ухвали про прийняття відмови від визнання таких обставин, вважає рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо спірного депозиту незаконним.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіслався на обставини викладені в ній та додатково пояснив, що суд не вправі був визнавати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину банківського вкладу, який відсутній у зв`язку із закриттям по закінченні терміну депозиту.

Представник ОСОБА_4 апеляційної скарги не визнала та пояснила, що її довіритель визнала, що ОСОБА_3 продав власний автомобіль Шевроле Авео за 4800-4900 доларів США та що банківський вклад був сформований частково за рахунок коштів отриманих від продажу автомобіля, однак вона не пам`ятає яка сума цих коштів була внесена як вклад, тому, на її думку, банківський вклад є спільним майном подружжя та підлягає поділу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно апеляційної скарги рішення суду оскаржується в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину коштів банківського вкладу, який обліковувався на депозитному рахунку ОСОБА_3 на суму 4012,36 доларів США.

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовувала тим, що за час перебування в шлюбі за рахунок спільних заощаджень ними був сформований депозитний вклад в ПАТ "Ощадбанк", який її колишній чоловік вніс на своє ім`я 11.11.2016 року у відділенні ПАТ "Ощадбанк".

ОСОБА_3 заперечуючи позов стверджував, що депозитний вклад був сформований за рахунок коштів отриманих ним від реалізації автомобіля Шевроле, набутого ним до реєстрації шлюбу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вклад сформований за час перебування сторін в шлюбі. При цьому суд зазначив про недоведеність ОСОБА_3 тієї обставини, що депозитний вклад був сформований за рахунок коштів отриманих від реалізації ним автомобіля, який належав йому на праві особистої приватної власності, а також з того, що ці кошти після закриття рахунку були використані в інтересах сім`ї.

Колегія не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до частини 7 статті 57 цього Кодексу якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя , то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом встановлено, що сторони з 10.06.2011 року по 31.07.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

У власності ОСОБА_3 до одруження з ОСОБА_4 перебував транспортний засіб Шевроле Авео, 2008 року випуску, який відповідач відчужив у листопаді 2016 року, чого не заперечила ОСОБА_4 ..

В суді першої інстанції у судовому засіданні 24.05.2018 року (звукозапис о 12 год. 46 хв.) ОСОБА_4 визнала, що її колишній чоловік ОСОБА_3 продав власний автомобіль Шевроле за 4800-4900 доларів США та, що частково спірний вклад було сформовано за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного автомобіля. Суд на вказані пояснення уваги не звернув.

У суді апеляційної інстанції після оголошеної у справі перерви представник ОСОБА_4 , адвокат Магдич О.О. пояснила, що ОСОБА_4 їй повідомила, про те, що не пам`ятає яка сума коштів від реалізації ОСОБА_3 власного автомобіля була використана ним на формування спірного банківського вкладу на своє ім`я.

Із довідки, виданої ТВБВ №10019/02 ПАТ "Ощадбанк" вбачається, що 11.11.2016 року на ім`я ОСОБА_3 був відкритий депозитний рахунок № НОМЕР_4 згідно договору № 19847119 на суму 5850.00 доларів США з правом поповнення рахунку. Вказаний рахунок закритий 15.05.2017 року по закінченні терміну депозиту в сумі 8024,72 долари США (а.с. 66 т. 2).

Наведене свідчить про те, що строк банківського вкладу становив шість місяців, мало місце поповнення рахунку та що на час вирішення спору рахунок закритий (по закінченні терміну депозиту).

Відповідно до частини 1,6 ст 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 1 статті 82 цього Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи визнання ОСОБА_4 тієї обставини, що автомобіль було продано за 4800-4900 доларів США та вклад було сформовано частково за рахунок коштів, які ОСОБА_3 отримав від реалізації належного йому на праві особистої приватної власності автомобіля підстав для визнання вкладу спільним майном подружжя та визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину банківського вкладу - 4012,36 доларів США не має.

Доводи ОСОБА_4 про те, що кошти від продажу автомобіля не могли бути джерелом формування вкладу, оскільки автомобіль був зареєстрований за новим власником 23.11.2016 року, а депозитний вклад відкритий 11.11.2016 року, колегією суддів оцінюються критично виходячи з того, що в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_4 вказала, що вклад було сформовано за рахунок коштів, які ОСОБА_3 отримав від реалізації належного йому автомобіля.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин рішення суду підлягає до скасування і у справі слід постановити нове рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2019 року в частині вирішення вимог щодо банківського вкладу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу у відділенні Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк", внесеного 11 листопада 2016 року на ім`я ОСОБА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ткач О.І.