Справа №478/1383/20 пров. №2/478/296/2020
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2020 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В с т а н о в и в:

24 вересня 2020 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Казанківської селищної ради Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Казанка Миколаївської області померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,88 га, розташована в межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929616, виданого 16 липня 2004 року Казанківською райдержадміністрацією. Відповідно до заповіту, посвідченого 25.11.2008 року державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області Корж М.В., ОСОБА_3 на випадок своєї смерті усе своє майно, що належить чи буде належати їй заповіла ОСОБА_2 , а тому позивач ОСОБА_2 є спадкоємицею за заповітом.

Представник позивача вказує, що позивач ОСОБА_2 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 05 червня 2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте приватним нотаріусом 05.06.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском встановленого ст.1270 ЦК України строку на прийняття спадщини.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 6,8815 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом, набутої спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929616 від 16 липня 2004 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідач Казанківська селищна рада Миколаївської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши доводи представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу приписів ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом норм ст.1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до ч.3 і ч.4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Матеріалами справи встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929616 від 16 липня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №17, громадянка ОСОБА_3 , на підставі розпорядження Казанківської райдержадміністрації №409-р від 01.07.2004 року, є власником земельної ділянки площею 6,88 гектарів у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Казанківської селищної ради Миколаївської області (копія) (а.с.10).

Відповідно до заповіту, посвідченого 25 листопада 2008 року державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області Корж М.В., зареєстрованого в реєстрі за №1276, ОСОБА_3 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок своєї смерті усе своє майно, що належить чи буде належати їй, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія) (а.с.11).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 75 років, про що 04 липня 2012 року складено відповідний актовий запис №79, місце смерті смт. Казанка Миколаївська область, місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 6,88 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Казанківської селищної ради Миколаївської області, яка належала їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929616 від 16 липня 2004 року (копія) (а.с.10).

05 червня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28-42 копії спадкової справи №56/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведеної 05.06.2019 року).

Постановою приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. від 05 червня 2019 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , через пропуск нею встановленого статтею 1270 ЦК України строку на прийняття спадщини (а.с.12, 42).

Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язанні спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно довідки №1660/03-15 від 21.08.2020 року виданої виконавчим комітетом Казанківської селищної ради Миколаївської області на вимогу гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була зареєстрована за місцем проживання по АДРЕСА_1 , в тому, що дійсно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично постійно проживала з гр. ОСОБА_2 за місцем її реєстрації: по АДРЕСА_1 , про що свідчить Акт підтвердження фактичного постійного проживання від 04.07.2020 року, за підписом сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.13).

З акту підтвердження фактичного постійного проживання, складеного депутатом Казанківської селищної ради Кудаковою Л.В. від 04.07.2020 року (копія) вбачається, що цей акт складений на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною вище адресою ОСОБА_3 по день своєї смерті фактично постійно проживала у ОСОБА_2 вдома, остання здійснювала догляд за ОСОБА_3 , як за літньою людиною. Вказаний факт постійного проживання засвідчено наступними свідками: ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 (а.с.44).

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у судовому засіданні засвідчили, що вони проживають в смт. Казанка, по сусідству з ОСОБА_2 . Після смерті чоловіка ОСОБА_3 проживала сама, їй племінниця ОСОБА_2 здійснювала за нею догляд, доставляючи продукти та допомагаючи по господарству. Восени 2010 року ОСОБА_2 забрала свою тітку ОСОБА_3 до себе додому на постійне проживання. ОСОБА_3 проживала у ОСОБА_2 більше двох років по день своєї смерті. Зазначили, що похованням ОСОБА_3 займалася племінниця ОСОБА_2 .

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно ч.10 ст.6 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з п.3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Суд вважає, що надані позивачем докази відповідно до вимог ст.76, 78-80 ЦПК України є допустимими, достовірним та достатніми. Оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до висновку, що маються підстави для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 у період з 01 листопада 2010 року по день відкриття спадщини 03 липня 2012 року.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, суд зазначає наступне.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Отже, позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом є передчасними, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача з спадкодавцем на час відкриття спадщини і відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину з урахуванням цього рішення, позивач не має.

Таким чином позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задоволенню не підлягають.

В силу вимог п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Позивачем ОСОБА_2 при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір за двома самостійними вимогами: немайнового характеру (окремого провадження - встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини) та майнового характеру (визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом), в загальній сумі 2448 грн. 73 коп. (а.с.1-2).

Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовний вимог.

Згідно ч.7 ст.295 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, лише в частині окремого провадження - встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в останній частині відмовлено, відповідно до вимог ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.

Керуючись ст. ст.12, 13, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 у період з 01 листопада 2010 року по день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В останній частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати, понесені заявником у зв`язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 10.12.2020 року.

Суддя І.П. Сябренко