ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4462/18
Провадження № 2/210/109/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"25" лютого 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Ступак С.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Драгунової Я.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північтранс», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Північтранс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, просив суд стягнути з відповідача на його користь, матеріальну шкоду у розмірі 30379,62 грн., моральну шкоду у розмірі 38000 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 06.12.2017 року о 12 год. 10 хв. у Металургійному (Дзержинському) районі м. Кривий Ріг, навпроти буд. 12 по проспекту Миру, внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія ОСОБА_2 , що керував транспортним засобом «Mersedes-Bens Sprinter 312» н/з НОМЕР_1 і рухався за встановленим маршрутом №205, Позивачу була нанесена матеріальна шкода, а саме: пошкоджено автомобіль марки «Дачія Логан» н/з НОМЕР_2 . Сума завданої йому матеріальної шкоди відповідно до Звіту про оцінку майна №043/МУ-18 від 18.06.2018 року, становить 30379,62 грн. Власником транспортного засобу «Mersedes-Bens Sprinter 312» н/з НОМЕР_1 було укладено Договір серії АМ №518284 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з страховиком ТДВ «СТ «Домінанта». 25.01.2018 року Позивач звернувся з заявою до представника ТДВ «СТ «Домінанта» про страхове відшкодування, яка зареєстрована за №15037. Всі необхідні документи були вчасно подані представнику страховика. В усній формі від представників ТДВ «СТ «Домінанта» неможливо було отримати ґрунтовної відповіді, фактично страховик ухилявся від надання чіткої інформації, щодо можливості виплати, жодних письмових повідомлень від ТДВ «СТ «Домінанта» Позивачу не надходило.

Крім того, Позивач зазначив, що на момент вищевказаної ДТП, транспортним засобом «Mersedes-Bens Sprinter 312» н/з НОМЕР_1 володіла ОСОБА_3 , яка передала за договором оренди право користування транспортним засобом «Mersedes-Bens Sprinter 312» н/з НОМЕР_1 Відповідачу, який в свою чергу, передав керування вказаним транспортним засобом своєму працівнику - водію ОСОБА_2 . На час скоєння ДТП ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Mersedes-Bens Sprinter 312» н/з НОМЕР_1 і здійснював перевезення пасажирів за встановленим маршрутом №205, тобто був працівником Відповідача. Таким чином, враховуючи вище викладені обставини, винним у ДТП, яка сталася 06.12.2017 року, є водій - працівник ПАТ «ПІВНІЧТРАНС», який керував транспортним засобом «Mersedes-Bens Sprinter 312» н/з НОМЕР_1 і рухався по встановленому маршруту №205 - ОСОБА_2 . Внаслідок дій водія - працівника ПАТ «ПІВНІЧТРАНС», йому були нанесені матеріальні збитки та моральна шкода.

Також Позивач зазначив, що в наслідок погіршення стану здоров`я, 13.04.2018 р. він було доставлений до КЗ «Криворізька міська лікарня №9 Дніпропетровської обласної ради», з діагнозом «гострий інфаркт міокарду». До 12 червня 2018 р. він був змушений проходити лікування за цим діагнозом. За час лікування, ним були витрачені значні кошти для придбання ліків та отримання медичної допомоги. На даний час у нього повністю не відновлено стан здоров`я, який погіршився в наслідок незаконних дій Відповідача і він періодично вимушений проходити лікування та потребую подальшої реабілітації, що в свою чергу передбачає витрату ним значних коштів на відновлення стану його здоров`я. Позивач вважає, що діями Відповідача йому було завдано значної моральної шкоди, тому просив суд стягнути з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» на його користь моральну шкоду в розмірі 38000 грн.

Посилаючись на вимоги п.п. 2, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України, Позивач просив стягнути з Відповідача також витрати по оплаті проведення авто товарознавчого дослідження, які підтверджуються Квитанцією №015444 на суму 1200,00 грн.

13 серпня 2018 ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. (а.с.23)

03 жовтня 2018 року представником Відповідача Публічного акціонерного товариства «Північтранс» - Губарєвим С.М. до суду подано Відзив на позовну заяву (а.с. 32-36), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що Позивач повинен звертатись у межах страхового ліміту полісу АМ/518284 (100 000,00 грн.) до ТзДВ «СТ «Домінанта» незалежно від стану та фінансового положення страхової компанії і тільки у разі недостатності ліміту відшкодування страховою компанією до особи, яка завдала шкоду за наявності на те підстав. Окрім того, представник Відповідача зазначив, що ТзДВ «СТ «Домінанта» не перебуває в процесі припинення або ліквідації. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, представник Відповідача у відзиві зазначив, що позивач приймає участь у розгляді багатьох інших цивільних справ, які також впливають на його здоров`я та могли привести до «гострого інфаркту міокарду», крім того позивач не звертався до Відповідача в добровільному порядку з вимогою щодо виплати суми матеріального збитку.

22 березня 2019 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу за клопотанням представника відповідача ПАТ «Північтранс» - Бурлаченко С.Ю. було залучено у якості третьої особи на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта». (а.с. 72-73)

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «Північтранс» до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення судової повістки яке наявне в матеріалах справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Представник Третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи судовими повістками, які повернулись на адресу суду з відміткою «За закінченням строку зберігання», клопотань про відкладення розгляду справи від 3-ї особи не надходили.

Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

У зв`язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача ПАТ «Північтранс» та третьої особи ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів.

Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що 06 грудня 2017 року о 12 годині 10 хвилин у місті Кривому Розі по проспекту Миру біля будинку № 10, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Mercedes-Bens Sprinter 312 д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Дачія Логан», д.н.з. НОМЕР_2 , який був під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху.

26 січня 2018 року водія ОСОБА_2 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 340 гривень штрафу. Постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року набрала законної сили 05 лютого 2018 року. (а.с. 6-7).

Відповідно пункту 12.1 Правил дорожнього руху України: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Крім того, згідно до пункту 13.1 Правил дорожнього руху України: водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно правової позиції Верховного Суду України висловленої у Постанові №6-108цс13 від 13 листопада 2011 року, шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до реєстраційної картки ТЗ Mercedes-Bens Sprinter 312 д.н.з. НОМЕР_1 , власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_3 , однак право користування транспортним засобом було передано ПАТ «Північтранс» (). Власником транспортного засобу «Mersedes-Bens Sprinter 312» н/з НОМЕР_1 було укладено Договір серії АМ №518284 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з страховиком ТДВ «СТ «Домінанта», що сторонами не заперечується. (а.с.10)

Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля № 043/МУ-18 від 18.06.2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , сума матеріального збитку, з урахуванням величини втрати товарної вартості, завданого з технічної точки зору володільцю пошкодженого автомобіля Dacia Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в цінах на дату 11.06.2018 року, складає 30379,62 грн. Крім того, вартість відновлювального ремонту становить - 44578,71 грн., а втрати товарної вартості становить - 0,00 грн. (а.с.80 - 91)

Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Позивач у позові зазначив, що 25.01.2018 року він звернувся з заявою до представника ТДВ «СТ «Домінанта» про страхове відшкодування, яка зареєстрована під №15037. Всі необхідні документи були вчасно подані представнику страховика. В усній формі (по телефону) за номерами телефонів гарячої лінії +38 0 800 50 70 17 та , однак страховик ухилявся від надання чіткої інформації, щодо можливості виплати, жодних письмових повідомлень від ТДВ «СТ «Домінанта» не надходило.

Позивач 04.05.2018 року звернувся з скаргою до Моторно-транспортного страхового бюро України, з листа №4.2-10/22391 від 11.07.2018 року Моторно-транспортного страхового бюро України вбачається, що МТСБУ не може застосувати заходи виливу на ТДВ «СТ Домінанта», оскільки членство зазначеного страховика в МТСБУ припинено. (а.с.14)

11.06.2018 року Позивач звернувся з скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), з листа №7306/3-12 від 11.07.2018 року вбачається, що Розпорядженням від 07.06.2018 року №866 Нацкомфінпослуг прийнято рішення «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) Товариства з додатковою відповідальністю «Стразове товариство «Домінанта», яке набрало чинності з 07.07.2018 року. Таким чином, ТДВ «СТ «Домінанта» не є ліцензіатом відповідно до вимог Закону про ліцензування, не має права укладати договори страхування і Нацкомфінпослуг, як орган ліцензування, не здійснює контроль за дотримання вимог ліцензування умов ТДВ «СК «Домінанта». (а.с. 15-16)

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, правова позиція викладена у Постанові Великої Палати ВС у справі №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року).

Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю працівника відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Щодо посилання представника Відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові по справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, суд зазначає, що вказана правова позиція не може бути прийнята до уваги, оскільки спір у вказаній справі виник стосовно відшкодування вже виплаченого страховою компанією потерпілій страхового відшкодування.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги підлягають задоволенню в часині стягнення заподіяної матеріальної шкоди в повному обсязі.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач загальну суму завданої йому моральної шкоди оцінює в 38000,00 грн., при цьому обґрунтовує його стражданнями, яких зазнав у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу та перенесеним 13 квітня 2018 року гострим інфарктом міокарду та перебуванням на лікування з вказаним діагнозом до 12 червня 2018 року.

Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого кардіологічного відділення для хворих на інфаркт міокарда № 1657 наданої КЗ «Криворізька міська лікарня № 9 ДОР», ОСОБА_1 з 13.04.2018 року по 23.04.2018 року перебував на лікуванні в вказаній лікарні з діагнозом гострий без Q передньосептальний, верхівки, боковий інфаркт міокарду, урегантна КВГ, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь ІІІ, ризик ІV. ГЛШ. (а.с.18)

Відповідно до Листів непрацездатності серії АДК № 491741 виданого 23 квітня 2018 року, серії АДК № 499333 виданого 24 квітня 2018 року, серії АДК № 200603 виданого 24 травня 2018 року, серії АДК № 543684 виданого 06 липня 2018 року, ОСОБА_1 у період з 13.04.2018 року по 11.07.2018 року у зв`язку з загальним захворюванням перебував на амбулаторному лікуванні. (а.с.19, 19 зворот, 20, 20 зворот)

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що із відповідача підлягає стягненню 5000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням майна.

Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Отже судові витрати понесені Позивачем в даній цивільній справі, складаються з суми, витраченої на проведення Звіту про оцінку майна, у розмірі 1200,00 грн., що підтверджується розрахунковою Квитанцією №015441 від 11.06.2018 року виданої суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 (а.с. 9)

Відповідно вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч.6 ст.141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати».

За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави.

Таким чином, враховуючи, що Позивач є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то підстав стягнення судового збору в сумі 1409 грн. 60 к. з відповідача в дохід держави у суду немає, оскільки за вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 16, 22, 511, 636, 999, 1166, 1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10-13, 19, 76-81, 89, 102, 133, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північтранс», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північтранс», , місце знаходження: Одеська область, місто Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду в розмірі 30379,62 грн. (тридцять тисяч триста сімдесят дев`ять гривень шістдесят дві копійки).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північтранс», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північтранс», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати понесені позивачем у зв`язку з оцінкою транспортного засобу у розмірі 1200,00 грн. (одна тисяча двісті гривень).

В іншій частині в задоволення позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 06 березня 2020 року.

Суддя: С. В. Ступак