КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Коренюк А.М.,-

встановив:

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із названим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

У зустрічному позові ОСОБА_1 просить на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України визнати недійсним кредитний договір № б/н від 04 січня 2013 року укладений в усній формі на підставі заяви № б/н від 04 січня 2013 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 19 928 грн 88 коп. - заборгованості за кредитним договором, 1 600 грн 00 коп. - судового збору, а всього 21 528 грн 88 коп.

В решті вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» та задоволення зустрічного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача підлягає стягненню фактично отримана сума кредитних коштів, нараховані відсотки за користування кредитом, пеня та штраф. При цьому судом зменшено розмір пені до розміру основного боргу.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання правочину недійсним.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Обґрунтовуючи пред`явлений позов, банк зазначив, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав заяву № б/н від 04 січня 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8 000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Крім того, банк вказав, що відповідач належним чином не виконав умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 20 вересня 2017 року становить 27 657 грн 07 коп., з яких:

- 6 250 грн 72 коп. - тіло кредиту;

- 3 713 грн 72 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом;

- 15 899 грн 44 коп. - нараховано пені;

- 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина);

- 1 293 грн 19 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог банком надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04 січня 2013 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором б/н від 04 січня 2013 року, виписку по особову рахунку.

Анкета-заява від 04 січня 2013 року не містить відомостей про отримання ОСОБА_2 кредитної картки «Універсальна».

При цьому банком не надано доказів того, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти.

В анкеті-заяві відсутні відомості про встановлений кредитний ліміт.

Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують тип та строк дії кредитної картки.

Умови та Правила, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не підписані.

Також банк не підтвердив належними засобами доказування встановлення відповідачу кредитного ліміту.

Надана банком виписка по особовому рахунку містить відомості про картки, видані починаючи з червня 2011 року.

Утім анкета-заява, яка міститься в матеріалах справи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписана 04 січня 2013 року.

Доказів надання ОСОБА_2 кредитних коштів на виконання умов договору, підписаного 04 січня 2013 року, матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено факт видачі відповідачу кредиту.

Висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог банку є помилковим.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_2 зазначив, що кредитний договір № б/н від 04 січня 2013 року слід визнати недійсним на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, оскільки підписуючи анкету від 04 січня 2013 року ОСОБА_2 мав на меті отримати картку класу «Gold» без відносин кредитування. Утім банк без його погодження і згоди оформив кредит. В даному випадку наявна нечесна підприємницька діяльність, орієнтована на обман клієнта банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки позивачем не надано доказів, що договір вчинено під впливом обману.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 27 серпня 2020 року в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 400 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 грудня 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко