Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1040/20

Номер провадження: 2/511/387/20

10 грудня 2020 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря судового засідання Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виноградарська сільська рада, Роздільнянського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщення.

Свої вимоги мотивував тим, що з 01.10.2007 року він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 28.08.2007 року. 2.04.2018 року в будинку була зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка була тимчасово влаштована до його родини, як приємна. 01.10.2018 року, відповідач, як дитина - сирота була виведена з його родини. В травні відповідач досягла повноліття. З 01.09.2018 року ОСОБА_2 в будинку жодного разу не з`являлася, ніяких її особистих речей не має, родичем, або співвласником його родині вона не являється, самостійно не знімається з реєстрації. ОСОБА_1 заперечує проти реєстрації ОСОБА_2 у належному йому будинку, так як реєстрація відповідача порушує його право власності, а також створює перешкоди в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном. Внаслідок реєстрації відповідача у будинку позивача, останній, серед іншого, змушений сплачувати житлово-комунальні послуги із урахуванням зареєстрованої ОСОБА_2 .

Ухвалою від 02.07.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 31.07.2020 року о 11:00 годині (а.с.29), про що повідомлено сторін по справі (а.с.30-31).

31.07.2020 ухвалою суду строки підготовчого судового засідання були продовжені та судові засідання неодноразово відкладалися за клопотанням позивача для можливості здійснення належного сповіщення про день та час підготовчого судового засідання відповідача.(а.с.35-58).

Позивач у судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив задовольнити його позовні вимоги та розглянути справу за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчі судові засідання не з`являлася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином - поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, але поштова кореспонденція поверталась на адресу суду з відміткою «повернуто за закінченням строку зберігання», причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у її відсутність суду не надала, не подала відзив. Після чого про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

В подальшому відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 визнає, не заперечувала проти їх задоволення, підготовче судове засідання призначене на 10.12.2020 року просила провести за її відсутністю.

Третя особа Виноградарська сільська рада Роздільнянського району Одеської області до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.26), надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника (а.с.28, 37).

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником одноквартирного, одноповерхового будинку АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 28.08.2007 року Виконкомом Виноградарської сільської ради.

01.10.2007 року ОСОБА_1 зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою №198980891 від 05.02.2020 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.10.2007 року.

26.04.2018 року у будинку позивача було зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації від 31 березня 2017 року №178/А-2017 була тимчасово влаштована до прийомної сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації №715/А-2018 від 01 жовтня 2018 року дитину- сироту ОСОБА_2 було виведено з прийомної сім`ї позивача та залишено у Коледжі промислової автоматики та інформаційних технологій Одеської національної академії харчових технологій за спеціальністю «Інформаційна, бібліотечна та архівна справа» на повному державному забезпеченні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 досягла вісімнадцяти років (повноліття), в зв`язку із чим, згідно зі ст.34 Цивільного кодексу України, має повну цивільну дієздатність.

Так, з 01.09.2018 року ОСОБА_2 за місцем реєстрації не з`являється, у будинку, належному позивачу, не проживає та ним не користується, витрат по утриманню будинку не несе, добровільно знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 а відмовлялася.

Відповідач - ОСОБА_2 не є ані членом сім`ї ОСОБА_1 , ані співвласником спірного будинку.

20.01.2020 року комісією у складі секретаря Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області - Дошук О.В., депутата Виноградарської сільської ради - Бобошко Я.В. та спеціаліста Виноградарської сільської ради - Євстафієва К.В. було складено Акт про не проживання особи за місцем реєстрації. Вказаним Актом встановлено факт не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації з вересня 2018 року, у зв`язку із відсутністю особистих речей Відповідача у будинку, належному ОСОБА_1 та на підставі письмових пояснень сусідів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили, що Відповідач не проживає у будинку з вересня 2018 року. За вирішенням питання щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання, вказаною комісією було рекомендовано позивачу звернутися до суду.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Даний факт також письмово підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які зазначили, що вони проживають по сусідству з позивачем і в належному йому будинку ОСОБА_2 не проживає з вересня 2018 року.

Суд визнає письмові пояснення свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки добре знають позивача, та є вхожими до неї додому протягом тривалого часу.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх пояснення об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Зважаючи на той факт, що з 2007 року і до теперішнього часу, власником одноквартирного, одноповерхового будинку АДРЕСА_1 є позивач по справі, який у свою чергу жодних цивільно-правових угод з приводу найму житлового приміщення в будинку, належному позивачу з відповідачкою - не укладав, право на користування у відповідача не виникало, а реєстрація останньої у належному позивачу будинку створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, у зв`язку з чим слід визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За викладених обставин, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 200,258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виноградарська сільська рада, Роздільнянського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням одноквартирного будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Вказане рішення є підставою для звернення до Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстраційного обліку за адресою: по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. В. Іванова