РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2020 року Провадження №2/425/206/20

Справа №425/171/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Клименко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , якою просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався.

За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача полягала в тому, що квартира АДРЕСА_2 , належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В зазначеній квартирі мають зареєстроване місце проживання колишня власниця квартири: ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 , які вже тривалий час в квартирі не проживають. У встановлений у договорі строк, відповідачі добровільно не здійснили зняття з реєстрації місця проживання по вищевказаній адресі. А це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку.

Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати.

І на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

Двадцять третього листопада 2006 року, ОСОБА_5 , діючий за згодою своєї дружини ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купили в рівних частках квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9). І 05 лютого 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували своє право приватної спільної часткової власності на придбану квартиру в 1/2 частині кожен (а.с. 11).

Двадцять сьомого травня 2015 року, ОСОБА_7 , яка діяла по довіреності від імені ОСОБА_2 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_1 прийняла 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13-14). І того ж дня ОСОБА_1 зареєстрували своє право приватної власності на 1/2 частину квартири отриманої на підставі договору дарування (а.с. 12).

На момент укладення договору дарування 1/2 частини спірної квартири, мав право користування квартирою та зареєстроване місце проживання в ній ОСОБА_2 (а.с.15).

Згідно з актом про встановлення фактичного місця проживання від 15 січня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 за зазначеною адресою не проживає з 2015 року (а.с. 16).

Сімнадцятого січня 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а.с. 1-3).

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідача права користування квартирою, як між власником та колишнім власником житла.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом.

Так, з огляду на положення пункту першого частини першої статті 346 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Судом встановлено, що у зв`язку із даруванням 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 позивачу, у ОСОБА_2 припинилось право власності на вказану частку квартиру, а тому він втратив усі правомочності власника щодо своєї частки квартири, й у тому числі право користування.

З огляду на це, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з даруванням належної йому 1/2 частки квартири.

За таких обставин, а також з огляду на те, що відповідач продовжує бути зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.15), за відсутності права користування нею, суд констатує що така обставина дійсно створює перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, які слід усунути.

Способом усунення таких перешкод буде визнання відповідача таким, що втратив право користування названою квартирою, про що власне і просить позивач.

Тому, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,133-142,206,211,213,217,220-222,244-248,258,259,263-265,268,272,273,351,352,354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя - Д.С. Коваленко