Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 206/2987/16-ц

провадження № 61-20797св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В. Фаловської І. М.,

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про поділ майна та зобов`язань за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

Вказував, що 20 жовтня 1990 року між сторонами укладено шлюб. 13 липня 1992 року, з метою постановки на квартирний облік, оформлено розірвання шлюбу. Це розлучення було фіктивним, оскільки вони продовжували шлюбні відносини, вели спільне господарство, не реєструючи шлюб в подальшому.

Зазначав, що в період сумісного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась друга донька ОСОБА_10 . Сторони продовжували проживати разом, вели спільне господарство, їздили на відпочинок і разом вирішували всі питання, які пов`язані з життєдіяльністю сім`ї.

27 лютого 1998 року вони продали належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Грошові кошти за продану квартиру у розмірі 6 800 доларів США за наполяганням ОСОБА_2 були покладені на її банківський рахунок, відкритий спеціально для цієї мети у відділенні Комерційного банку «ПриватБанк».

Саме за ці грошові кошти (6 500 доларів США) через місяць - 31 березня 1998 року була придбана квартира на АДРЕСА_2 , в якій вони були у подальшому зареєстровані та проживали спільно з липня 1998 року. За цим договором покупцями є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . За час спільного проживання поступово за спільні кошти придбавалися меблі та побутова техніка.

У 2004 році за спільні кошти було придбано автомобіль «Hyundai Getz-1,3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а у 2007 році за спільні кошти було придбано автомобіль «Nissan Note-1,6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які одноособово відповідачем були відчужені.

В кінці травня 2013 року ОСОБА_2 раптом пішла з дому жити до своєї сестри - ОСОБА_11 , де проживала до липня 2013 року. Діти за період її відсутності проживали з ним у їх квартирі.

З серпня по листопад 2013 року він ( ОСОБА_1 ) проживав у своєї сестри - ОСОБА_12

ОСОБА_1 наполягав, що джерелом набуття зазначеного вище майна є спільні сумісні кошти сторін у цій справі, через що просив поділити майно, виходячи з рівності часток.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнень, просив суд:

встановити факт спільного проживання чоловіка та жінки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 27 травня 2013 року;

поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на: 4-комфорну газову плиту «Ardo», вартістю 3 506, 25 грн, електричну духову шафу, вартістю 2 624, 63 грн, LCD-телевізор «Philips», вартістю 2 053, 50 грн, пилосос «Philips», модель FC9104, вартістю 1 499,40 грн, холодильник «Samsung» COOLTECH, вартістю 2 695 грн, посудомийну машину «Ariston» Calgont finish, вартістю 389,95 грн, два одномісних ортопедичних ліжка з матрацами, вартістю 2 880 грн. Загалом на майно вартістю 15 648,73 грн;

поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом стягнення з ОСОБА_2 1/2 частки вартості за проданий автомобіль «Nissan Note-1,6», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , № кузова/шасі НОМЕР_3 , у розмірі 76 965 грн;

поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом стягнення з ОСОБА_2 1/2 частки вартості проданого автомобіля «Hyundai Getz-1,3», кузов № НОМЕР_4 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 64 185 грн;

поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на двоспальний диван і крісло, вартістю 4 350 грн, кухонні меблі з 4-х навісних шаф та 4-х напільних, вартістю 3 400 грн, шафа (гірка), вбудована в стіну спальні, вартістю 4 020 грн, кондиціонер «Samsung» D893-03128, вартістю 719,92 грн, чотирьох дверна шафа-купе з дзеркалами, вартістю 2 550 грн. Загалом майно вартістю 15 039, 92 грн;

утримати з ОСОБА_2 1/2 суму, що була повернута ним згідно договору № 49483/07/кЗ від 26 січня 2012 року у Акціонерному банку «Експрес-Банк» за період часу з 28 травня 2013 року, а саме: (19 432,00+2 541,90)/2=10 986,92 грн.

22 листопада 2016 року відповідачем ОСОБА_2 було подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна та зобов`язань за договорами позики.

Вказувала, що ОСОБА_1 правильно зазначені обставини про час укладення шлюбу між сторонами і дати народження їх дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Однак обставини щодо продажу та придбання квартир, одержаних та витрачених сум грошових коштів, повного переліку майна, придбаного під час спільного проживання однією сім`єю не відповідають дійсності. Відповідачем взагалі не зазначені обставини про наявність заборгованості третім особам, що виникла під час спільного проживання, яку відповідач фактично поклав лише на неї. З приводу спільного проживання однією сім`єю, фактичного припинення сімейних відносин та наявності майна у спільній сумісній власності, зазначає, що фактично з відповідачем вони припинили спільно проживати однією сім`єю з травня 2013 року, між ними припинились взаємні права і обов`язки з приводу придбання харчування, одягу й майна, індивідуалізувався бюджет щодо кожного, в родині відносини стали нестерпними, у зв`язку з чим було припинене спілкування взагалі, що в подальшому призвело до конфліктів та виселення відповідача.

Зазначала, що квартира АДРЕСА_2 була придбана внаслідок об`єднання грошових коштів, одержаних нею у 1997 році від батька ОСОБА_14 в розмірі 3 500 доларів США та одержаних відповідачем від продажу квартири АДРЕСА_1 (в якій вони мешкали) в розмірі 3 500 доларів США.

Обставини наявності у неї на рахунку у банку грошових коштів визнаються відповідачем. Обставини наявності у неї грошових коштів на 1/2 частку квартири підтверджуються умовою договору купівлі-продажу квартири від 31 березня 1998 року, де п.1 договору передбачено, що покупці купили квартиру, а п.3 наголошує на одержанні грошових коштів від покупців, тобто і від неї і від відповідача. Особисто складені відповідачем заперечення на позов від 29 квітня 2014 року у справі № 206/2277/14-ц (справа про стягнення неустойки за простроченая сплати аліментів) де зазначається про належність позивачу та відповідачу квартири АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності.

Зазначала також, що автомобіль «Nissan Note-1,6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був придбаний у кредит у 2007 році. З часу припинення спільного проживання (з травня 2013 року по 06 червня 2014 рік включно) нею сплачені особисті грошові кошти на погашення кредиту (суми заборгованості 3 756, 70 доларів США і процентів 315,17 доларів США).

У зв`язку з необхідністю термінового пересилання дочці ОСОБА_9 грошових коштів на навчання у Федеративній Республіці Німеччина, 23 вересня 2014 року автомобіль «Nissan Note-1,6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був знятий з обліку та проданий за ціною 110 000 грн, після чого щодо вищезазначеної суми був здійснений обмін на євро і одержані за наслідками обміну грошові кошти в розмірі 5 950 євро були перераховані дочці у Німеччину.

Враховуючи те, що грошові кошти були спрямовані на навчання дочки, відповідач надав усну згоду як на продаж автомобіля, так і на цільове використання грошей - на навчання дочки вважала, що грошові кошти від продажу автомобіля витрачені в інтересах сім`ї. Правових підстав для визнання по 1/2 часток на автомобіль за позовом відповідача не вбачається, адже автомобіль не перебуває у власності сторін у справі.

Вказувала також, що гараж № НОМЕР_5 , розташований на території депо Нижнє-Дніпровськ вузол, гаражний кооператив «Експрес», був придбаний сторонами у квітні 2001 року за 1 000 доларів США. У 2014 році, через аварійний стан гаража (його конструктивних несучих елементів) між нею та ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 укладений договір підряду на виконання ремонтних робіт від 20 червня 2014 року. Відповідно до акту виконаних робіт від 01 вересня 2014 року підрядник передав, а замовник прийняв результати робіт, сума робіт і матеріалів склала 8 900 грн. У 2016 році ОСОБА_19 , діючи за її дорученням і за її рахунок, здійснив оплату внеску члена кооперативу в розмірі 600 грн.

Посилалась на те, що під час спільного проживання ОСОБА_1 зазначав, що сторонами набуте спільне рухоме майно техніка та меблі, проте ним не зазначена техніка: пральна машина Вірпул вартістю 1500 грн, яку в січні 2016 року забрав відповідач від сусідки; фотоапарат Філіпс вартістю 2 500 грн знаходиться у відповідача (фотоапарат придбаний у 2012 році за ціною 4 500 грн); відеокамера 2008 року вартістю 3 500 грн; електричний дриль вартістю 2 000 грн; телевізор LG не може приймати участь в розділі, так як він не працює.

Зазначала також, що 19 вересня 2001 року нею одержані у позику від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 4 700 доларів США. Цільове призначення одержаних грошей: на операцію доньки ОСОБА_10 . Дата повернення: до 19 вересня 2006 року. 19 вересня 2006 року між нею та ОСОБА_3 погоджено повернення заборгованості у строк до 19 вересня 2016 року. Грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї. На ці гроші проведена операція щодо вродженого пороку серця. Заборгованість не повернута.

31 липня 2006 року ОСОБА_2 взяла у позику у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 6.000 доларів США на ремонт квартири АДРЕСА_2 , що є спільною сумісною власністю сторін. Грошові кошти вона зобов`язана повернути до 31 липня 2016 року. Заборгованість не повернута.

15 серпня 2006 року ОСОБА_2 взяла у позику у ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 4 500 доларів США для закінчення ремонту квартири, що належить їй і відповідачу на праві спільної сумісної власності та замовлення м`яких та корпусних меблів. Строк повернення грошей визначений до 25 серпня 2015 року. Грошові кошти витрачені сторонами за цільовим призначенням, в інтересах сім`ї. Заборгованість не повернута.

03 січня 2012 року ОСОБА_2 взяла у позику у ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 1 900 євро для оплати забезпечення перебування доньки ОСОБА_9 на навчанні у Німеччині. Строк повернення грошей визнаний до 31 грудня 2017 року. Грошові кошти витрачені сторонами за цільовим призначенням, в інтересах сім`ї. Заборгованість не повернута.

13 січня 2013 року ОСОБА_2 взяла у позику у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 900 євро для оплати навчання доньки ОСОБА_9 у Німеччині. Строк повернення грошей визначений до 31 грудня 2017 року. Грошові кошти витрачені сторонами за цільовим призначенням, в інтересах сім`ї. Заборгованість не повернута.

Загальна сума заборгованості за договорами позики, що не виконані нею та відповідачем, складає 15 200 доларів США та 2 800 євро.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд здійснити поділ спільної сумісної власності:

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку гаража № НОМЕР_5 , розташованого на території депо Нижнє-Дніпровськ вузол, гаражний кооператив «Експрес»;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку гаража № НОМЕР_5 , розташованого на території депо Нижнє-Дніпровськ вузол, гаражний кооператив «Експрес»;

виділити ОСОБА_2 рухоме майно: кухонні меблі з 4-х тумбочок та 4-х навісних шаф і кухонний стіл вартістю 10 000 грн; вбудовану шафу в дитячій кімнаті вартістю 7 500 грн; 4-х камфорну плиту та електричну духовку вартістю 2 500 грн + 3 500 грн; шафу купе вартістю 10 000 грн; сервант вартістю 25 000 грн (нею оцінюється у 17 000 грн), загальна сума майна 50 500 грн;

виділити ОСОБА_1 рухоме майно: двоспальний диван і крісло вартістю 20 000 грн; два одномісні (дитячі) ліжка вартістю 10 000 грн; пилосос «Філіпс» вартістю 1 500 грн; кондиціонер Самсунг вартістю 3 000 грн; холодильник «Самсунг» вартістю 3 000 грн; посудомийну машину вартістю 2 500 грн; пральну машину «Вірпул» вартістю 1 500 грн, яку в січні 2016 року забрав відповідач від сусідки; фотоапарат «Філіпс» вартістю 2 500 грн, знаходиться у відповідача; фотоапарат придбаний у 2012 році за ціною 4 500 грн; відеокамеру «Сanon DC 100», 2008 року, вартістю 3 000 грн; електричний дриль вартістю 2 000 грн. Загальна сума майна 50 500 грн;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 750 грн в якості 1/2 частини витрат, понесених нею на ремонт гаража № НОМЕР_5 , розташованого на території депо Нижнє-Дніпровськ вузол, гаражний кооператив «Експрес»;

здійснити поділ спільного боргу, шляхом виділення на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_3 , визначивши обв`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 19 вересня 2001 року і 31 липня 2006 року в розмірі 5 350 доларів США;

виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_3 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики від 19 вересня 2001 року і 31 липня 2006 року в розмірі 5 350 доларів США;

виділити на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_4 , визначивши обов`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 15 серпня 2006 року в розмірі 2 250 доларів США;

виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_4 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 15 серпня 2006 року в розмірі 2.250 доларів США;

виділити на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_5 , визначивши обов`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 03 січня 2012 року в розмірі 950 євро;

виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_5 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 03 січня 2012 року в розмірі 950 євро;

виділити на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_6 , визначивши обов`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 14 січня 2013 року, 21 березня 2013 року, 30 квітня 2013 року в розмірі 450 євро;

виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_6 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 14 січня 2013 року, 21 березня 2013 року, 30 квітня 2013 року в розмірі 450 євро.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року у складі судді Сухорукова А. О. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету, що виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу відповідно до норм СК України та визнання права власності на спільно придбане майно у цей період із 2004 року по 2013 рік.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю задоволено частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна та зобов`язань за договорами позики задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 27 травня 2013 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: одне одномісне ортопедичне ліжко з матрацом, вартістю 1 440 грн; LCD телевізор «Філіпс», 2007 рік придбання, вартістю 2 053,50 грн; пилосос «Філіпс», модель FC9104, світло-зеленого кольору, вартістю 1 499,40 грн; холодильник «Самсунг COOLTECH», двокамерний, білого кольору, вартістю 2 695 грн; посудомийну машину «Арістон» Calgont finish 190, дата придбання 2008 рік, вартістю 389, 95 грн; двоспальний диван та крісло, велюрові, колір хакі з приставними подушками вартістю 4 350 грн; кондиціонер «Самсунг» Д893-03128, 2006 рік придбання, вартістю 719, 92 грн, загальна вартість майна 13 147,77 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: одне одномісне ортопедичне ліжко з матрацом, вартістю 1 440 грн; кухонні меблі з 4 навісних шаф та 4 напільних, виконані за індивідуальним замовленням, фасади МДФ, 2005 рік, вартістю 3 400 грн; вбудовану шафу (гірка), виготовлена з ДСП, фасади біло-зеленого кольору, мають висувні шухляди та антресоль, вартістю 4 020 грн; 4-комфорну газову плиту «Ardo», коричневого кольору, 2005 рік придбання, вартістю 3 506,25 грн; електричну духову шафу, 2005 рік придбання, вартістю 2 624,63 грн; 4-х дверну шафу-купе з дзеркалами, колір світлий горіх, вартістю 2 550 грн, загальна вартість майна 17 540,88 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 393,11 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини (що в ідеальних частках складає 64/100) квартири АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири (що в ідеальних частках складає 36/100) АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 визнала факт проживання з позивачем однією сім`єю без шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 27 травня 2013 року, в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 зазначала, що фактично сторони припинили спільно проживати однією сім`єю з травня 2013 року, саме з цього часу між сторонами припинилися взаємні права і обов`язки з приводу придбання харчування, одягу майна та індивідуалізувався бюджет кожного у зв`язку із чим знайшов підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Поділ майна судом апеляційної інстанції було здійснено з урахуванням висновку судово-товарознавчої експертизи від 20 липня 2017 року № 659-17.

Щодо решти майна, зазначеного у зустрічному позові ОСОБА_2 , яку остання також просила поділити (пральна машина «Вірпул», фотоапарат «Філіпс», фотоапарат придбаний у 2012 році, відеокамера, електричний дриль) апеляційний суд вказував, що жодних доказів про придбання цього майна за спільні кошти подружжя під час перебування у шлюбі та місце його знаходження сторонами не надано, як не надано і доказів його існування, отже не підлягає поділу майно, наявність якого не встановлена на час розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь 1/2 часток вартості проданих автомобілів, апеляційний суд виходив з того, що останній не довів, що їх придбання було здійснене за його участі, також відмовлено у задоволенні позовних вимог про поділ боргових зобов`язань за кредитним договором , оскільки ним не доведено, що він укладався в інтересах сім`ї.

Частково задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на квартиру апеляційний суд виходив з того, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27 лютого 1998 року вбачається, що продавцем ОСОБА_1 отримано 7 000 грн від покупця ОСОБА_21 за продаж своєї квартири АДРЕСА_1 . 31 березня 1998 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали спірну квартиру за договором купівлі-продажу квартири, вартість якої склала 10 960 грн. З огляду на те, що ОСОБА_1 довів, що ним витрачено на придбання цієї квартири 7 000 грн власних коштів, апеляційний суд здійснив її поділ шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частки (в ідеальних частках 64/100) вказаної квартири та визнання за ОСОБА_2 1/3 частки (в ідеальних частках 36/100) вказаної квартири.

Судом апеляційної інстанції також було вказано, що вимога ОСОБА_2 про визнання права власності на гараж по 1/2 частині за сторонами задоволенню не підлягає, оскільки позивач не надала суду документів, що підтверджують право власності ОСОБА_1 на нього, разом із тим і вимога ОСОБА_2 про стягнення коштів на ремонт вказаного гаража, не підлягали задоволенню, оскільки документи, що підтверджують право власності на вказаний гараж відсутні, як відсутні підстави вважати, що такий ремонт здійснювався з ініціативи ОСОБА_1 .

Одночасно апеляційний суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про здійснення поділу спільного боргу за борговими розписками, оскільки оригінали вказаних боргових розписок втрачені, з копій встановлено, що кошти за розписками ОСОБА_2 позичала на утримання повнолітньої доньки сторін ОСОБА_9 , для оплати її навчання. Вказував, що правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу), ОСОБА_2 не позбавлена права звернення з відповідним позовом до батька дитини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити для нового розгляду до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, в порушення норм процесуального права здійснив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, адже це на її думку прямо заборонено нормами ЦПК України.

Апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та всупереч принципу рівності часток визначив частки щодо квартири, без пред`явлення сторонами відповідних позовних вимог чим порушив принцип диспозитивності судочинства, крім того судом апеляційної інстанції не було розглянуто заявлені в апеляційній скарзі клопотання про встановлення обставин та дослідження доказів, що не встановлені та не досліджені.

Доводом касаційної скарги також є те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині позовних вимог про поділ боргових зобов`язань, оскільки ці правочини вчинялися ОСОБА_2 в інтересах сім`ї.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2020 року від ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 в якій ОСОБА_1 просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а постанову апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Вказує, що порушень норм процесуального права апеляційний судом допущено не було, як не було і виходу за межі позовних вимог, відступу від принципу рівності часток. Вважає, що апеляційний суд дослідив усі зібрані у справі докази. ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просила дослідити та оцінити зазначені в апеляційній скарзі докази, становити нові обставини та дослідити нові докази заявник не просила. Вказував, що інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, а Верховний Суд не має права встановлювати обставини у справі і оцінювати докази.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

11 січня 2020 року цивільна справа № 206/2987/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 20 жовтня 1990 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 20 жовтня 1990 року, серія НОМЕР_7 , актовий запис 933.

13 липня 1992 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 від 13 липня 1992 року, запис № 254.

27 лютого 1998 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_21 квартиру АДРЕСА_1 . Ця квартира належала ОСОБА_1 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого та зареєстрованого 22 березня 1996 року Дніпропетровським міським бюро технічної Інвентаризації в реєстровій книзі № ХХХ під реєстровим № 46. Продаж квартири вчинено за 7 000 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27 лютого 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н. М., зареєстровано в реєстрі за № 290.

31 березня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купили у ОСОБА_24 , яка діяла в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_25 , квартиру АДРЕСА_2 . Продаж квартири вчинено за 9 960 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31 березня 1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н. М., зареєстрований в реєстрі за № 1458.

15 жовтня 2007 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_26 розпоряджатися від її імені (продати, передати в оренду, обміняти, заставляти, керувати) належним їй автомобілем «Hyundai Getz-1,3», 2004 року випуску, колір - зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується довіреністю від 15 жовтня 2007 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О. А.

17 жовтня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/2636/73/05682, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 17 429,50 доларів США строком до 16 жовтня 2014 року із сплатою 10,99 відсотків річних.

Відповідно до п.2.1 цього договору кредитні кошти призначені на придбання автомобіля «Nissan Note-1,6», 2007 року випуску.

Згідно п. 3.6 договору забезпеченням цього договору є автомобіль «Nissan Note-1,6», 2007 року випуску, вартістю 113 019 грн.

З наданих виписок по особовим рахункам кредит від 17 жовтня 2007 року сплачувала ОСОБА_2 . Кредит погашено.

26 січня 2012 року між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 49483/07/к3, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 35 000 грн. строком на 36 місяців, з 26 січня 2012 року по 26 січня 2015 року зі сплатою відсотків в розмірі 24 % на рік. Кредит погашався ОСОБА_1 .

З наданих копій документів, переклад з німецької мови на українську мову, засвідчений приватним нотаріусом, донька сторін ОСОБА_9 навчається в університеті у Німеччині, орендує житло, сплачує страховку.

З наданих відповідачем ОСОБА_2 платіжних доручень в іноземній валюті, платіжних доручень на купівлю квитків на літак за 2014-2016 роки, ОСОБА_2 перераховувала кошти ОСОБА_9 , купувала квитки на літак.

20 червня 2014 року між ОСОБА_2 (замовник) та членами кооперативу (підрядники) ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 укладено договір підряду на виконання ремонтних робіт. Предметом договору є відновлення та ремонт аварійного гаража № НОМЕР_5 , розташованого на території депо Нижнє-Дніпровськ вузол «Експрес». У додатку до договору підряду від 20 червня 2014 року перелічені необхідні роботи для відновлення гаражу.

Згідно з актом виконаних робіт від 01 вересня 2014 року до договору підряду від 20 червня 2014 року загальна сума витрат по відновленню гаража складає 8 900 грн.

З квитанції до прибуткового касового ордеру встановлено, що у 2016 році ОСОБА_19 сплатив у кооператив «Авто-Експрес» членські внески за 2011-2015 роки у розмірі 600 грн.

З відповіді Територіального сервісного центру № 1241, наданого на запит суду 24 жовтня 2016 року за вих. № 31/4-1241-1334, станом на 24 жовтня 2016 року встановлено, що транспортний засіб «Hyundai Getz-1,3», 2004 року випуску, 29 вересня 2004 року зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 , видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 та номерних знаків НОМЕР_1 .

05 вересня 2016 року автомобіль було перереєстровано за договором, укладеним в ТСЦ 1241 РСЦ МВС у Дніпропетровській області з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 та номерних знаків НОМЕР_1 на ОСОБА_7 .

З відповіді Територіального сервісного центру № 1241, наданого на запит суду 10 лютого 2017 року за вих. №31/4-1241-172, станом на 10 лютого 2017 року: 16 жовтня 2007 року транспортний засіб «Nissan Note-1,6», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_11 , № двигуна НОМЕР_12 , зареєстрований на ОСОБА_2 23 вересня 2014 року даний транспортний засіб знятий з обліку і перереєстрований на нового власника - ОСОБА_8 .

Відповідно до відповіді № 86/17 на адвокатський запит про ринкову вартість транспортного засобу від 26 квітня 2017 року, складеної судовим експертом Пилипенком А. І., середня по Україні вартість продажу використовуваного транспортного засобу «Nissan Note-1,6», 2007 року випуску, вид палива - бензин, двигун 1 598 см. куб, № двигуна НR16265183, у співвідношенні з роком його випуску, пробігом та комплектацією, згідно довідкової літератури на 23 вересня 2014 року складає 153 930 грн.

Згідно з відповіддю на адвокатський запит про ринкову вартість транспортного засобу від 26 квітня 2017 року № 87/17, складеної судовим експертом Пилипенком А. І., середня по Україні вартість продажу використовуваного транспортного засобу «Hyundai Getz-1,3», 2004 року випуску, вид палива - бензин, двигун 1341 см. куб, у співвідношенні з роком його випуску, пробігом та комплектацією, згідно довідкової літератури на 05 вересня 2016 року складає 128 370 грн.

19 вересня 2001 року ОСОБА_2 взяла в борг 4 700 доларів США у ОСОБА_3 на операцію доньки ОСОБА_10 строком до 19 вересня 2006 року, який подовжено до 19 вересня 2016 року, повернуто 1 500 доларів США 25 липня 2018 року, що підтверджується копією розписки, оригінал якої втрачено експертною установою, та відновленою розпискою від 16 січня 2019 року.

03 січня 2012 року ОСОБА_2 взяла в борг 1 900 євро у ОСОБА_5 для забезпечення оплати перебування її доньки ОСОБА_9 на навчанні у Німеччині строком до 31 грудня 2017 року, повернуто 150 євро 25 грудня 2018 року, що підтверджується копією розписки, оригінал не надавався, та відновленою розпискою від 16 січня 2019 року.

31 липня 2006 року ОСОБА_2 взяла в борг 6 000 доларів США у ОСОБА_3 на ремонт квартири на АДРЕСА_2 , строком до 31 липня 2016 року, повернуто 1 500 доларів США 20 вересня 2018 року, що підтверджується копією розписки, оригінал якої втрачено експертною установою, та відновленою розпискою від 16 січня 2019 року.

15 серпня 2006 року ОСОБА_2 взяла в борг 4 500 доларів США у ОСОБА_4 для завершення ремонту та замовлення меблів у квартиру, де вона проживає з дітьми, строком до 25 серпня 2015 року, повернуто 150 доларів США 01 серпня 2018 року, що підтверджується копією розписки, оригінал якої втрачено експертною установою, та відновленою розпискою від 16 січня 2019 року.

13 січня 2013 року ОСОБА_2 взяла в борг 900 євро у ОСОБА_6 для забезпечення навчання своєї доньки ОСОБА_9 у Німеччині строком до 13 січня 2017 року, повернуто 100 євро 25 грудня 2018 року, що підтверджується копією розписки, оригінал якої втрачено експертною установою, та відновленою розпискою від 16 січня 2019 року.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 20 липня 2017 року № 659-17 визначено вартість майна, що знаходиться у квартирі на АДРЕСА_2 , а саме: 4-комфортної газової плити, 2005 рік придбання; електричної духової шафи, 2005 рік придбання; двоспального дивану та крісла; LCD - телевізор «Філіпс», 2007 рік придбання; кухонних меблів з 4 тумбочок і 4 навісних шаф і кухонного столу 2005 рік придбання; вбудованої в стіні шафи; пилососу «Філіпс»; кондиціонеру «Самсунг», 2006 рік придбання; холодильнику «Самсунг», 2003 рік придбання; посудомийної машини «Арістон», 2008 рік придбання; два одномісних ортопедичних ліжка з матрацами; чотирьох дверної шафи-купе, складає 30 688, 65 грн. Телевізор «LG» з плоским екраном на експертне дослідження не надано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).

Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

З ухвали Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року вбачається, що судом апеляційної інстанції було прийнято рішення про закінчення дій по підготовці справи та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи відмовлено. Постановляючи вказану ухвалу суд апеляційної інстанцій виходив з того, що ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не відноситься до тих, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження згідно частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

У вступній частині оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року суд апеляційної інстанції також вказав про те, що розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частин першої та третьої статті 368 ЦПК України cправа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з приписами пункту 1 частини четвертої статі 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Як вбачається зі змісту позовних заяв окрім з`явлення позовних вимог про поділ майна, ОСОБА_1 також просив встановити факт спільного проживання чоловіка та жінки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 27 травня 2013 року.

Таким чином предметом цих позовів, окрім всього іншого, є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, отже є спором що виникає з сімейних правовідносин.

З огляду на вищенаведене колегія суддів доходить висновку про те, що вказана категорія справ має розглядатись в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 20 травня 2020 року у справі № 200/17947/16-ц (провадження № 61-11275св19) та від 14 травня 2020 року у справі № 201/10399/18 (провадження № 61-2242св20).

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим довід касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд апеляційної інстанції, в порушення норм процесуального права здійснив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 7 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування оскаржуваної постанови з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий судовий розгляд та не ухвалює нове рішення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду.

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

І. М. Фаловська