Дата документу 11.03.2020 Справа № 324/2101/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 324/2101/16 Головуючий у 1 інстанції: Іванченко М.В.
провадження № 22-ц/807/15/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідача ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.10.2014 між ним та відповідачем ОСОБА_3 виникла домовленість про те, що ОСОБА_3 продала, а він купив належну ОСОБА_3 на праві власності земельну ділянку в розмірі 3,5296 га, кадастровий номер :14:019:0010, розташовану на території Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Договір купівлі-продажу був оформлений у простій письмовій формі, у зв`язку з тим, що на момент укладення зазначеного договору в Україні діяв мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, внаслідок чого посвідчити нотаріально договір не виявилось можливим. Під часукладання договору купівлі-продажу відповідач запевнила позивача, що, як тільки мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення буде скасовано, вони одразу ж оформлять їхні правовідносини у встановленому порядку, тобто звернуться до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

На виконання домовленості ОСОБА_1 передав відповідачу обумовлену договором суму в розмірі 5295 доларів США, що станом на 19.10.2016 за курсом обміну становить 137 670 грн. На підтвердження отримання від позивача грошей відповідач підписала акт прийому-передачі від 09.10.2014 та передала йому Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №165218, виданий 14.08.2007 Пологівським районним відділом земельних ресурсів. В подальшому позивачу стало відомо із розмови з відповідачем, що остання вважає земельну ділянку своєю власністю, а існуючу між ними домовленість такою, що не укладалась. У зв`язку з тим, що на момент укладення між позивачемта відповідачем договору купівлі-продажу земельної ділянки діяв мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, укладений між ними договір відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним в силу закону, тобто таким, що не тягне за собою ніяких юридичних наслідків для сторін. Таким чином, грошові кошти, отримані відповідачем від позивача на підставі нікчемного правочину є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачеві.

На усні звернення відповідач відмовляється у добровільному порядку повертати безпідставно отримані грошові кошти. Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь безпідставно одержані гроші в сумі 5295 доларів США, що на 19.10.2016 року становить 137 670грн., а також стягнути понесені ним судові витрати.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року у задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 вказує, що суд правильно визнав, що договір купівлі-продажу та акт прийому-передачі містять суперечливі відомості щодо часу передання грошей за земельну ділянку, що вказує, на думку відповідача, на те, що грошові кошти вона взагалі не отримувала, як правильно встановив суд. Просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

В порядку автоматизованого розподілу для розгляду справи визначено колегію суддів: суддю-доповідача Полякова А.З., суддів Крилову О.В. та Кухаря С.В. ( Т. 2 а.с. 60).

Ухвалою судді-доповідача Запорізького апеляційного суду Полякова О.З. від 01 лютого 2019р. апеляційну скаргу залишено без руху для оплати недоплаченої суми судового збору (Т. 2 а.с. 61-62).

Недоліки були усунуті та надано квитанції про доплату судового збору у сумі 344 грн. ( Т. 2 а.с. 65).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2019р. відкрито апеляційне провадження (Т. 2 а.с. 68).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 лютого 2019р. задоволено заяву про самовідвід судді Полякова О.З. ( Т. 2 а.с. 70-72).

В порядку повторного автоматизованого розподілу справи від 22.02.2019р. доповідачем у цій справі визначено суддю Маловічко С.В., інші судді у складі колегії залишились незмінними Крилова О.В., Кухар С.В. ( а.с. 74-75).

З іншої цивільної справи за тотожнім позовом ОСОБА_1 до іншого відповідача ОСОБА_4 , яка також перебувала у провадженні судді-доповідача Маловічко С.В., стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 помер.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2019р. зупинено провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до залучення до участі у справі правонаступників, але не пізніше 02.08.2019р. кінцевого терміну прийняття спадщини (Т. 2 а.с. 82-83).

27 лютого 2019р. до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про залучення її у справу як правонаступника померлого позивача ОСОБА_1 ( Т. 2 а.с. 77).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 серпня 2019р. поновлено провадження у справі та справу призначено до розгляду у судовому засіданні, з урахуванням необхідності витребування спадкової справи, щорічної відпустки судді-доповідача та завантаженості, на 22.10.2019р. ( Т. 2 а.с. 115-116).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 серпня 2019р. витребувано у п`ятій Запорізькій державній нотаріальній конторі копію спадкової справи відносно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача ОСОБА_1 ( Т. 2 а.с. 117).

Судового засіданні 02.10.2019р. не відбулось та до 26 листопада 2019р. справа не розглядалась у зв`язку з такими обставинами: з 05.08.2019р. суддя Маловічко С.В. перебувала у щорічній відпустці, яка була перервана тривалим лікарняним з 14.08.2019р. по 06.11.2019р., з 11.11.2019р. по 24.11.2019р. було продовжено перервану відпустку.

В судовому засіданні 27 листопада 2019р. ОСОБА_3 було заявлено відвід всьому складу цивільної палати Запорізького апеляційного суду (Т. 2 а.с. 141), який розглянуто в межах відводу складу колегії суддів Маловічко С.В., Кухаря С.В., Крилової О.В. та визнано необґрунтованим ( Т. 2 а.с. 173-174).

В порядку автоматизованого розподілу визначено суддю Онищенка Е.А., який мав розглянути відвід ( Т. 2 а.с. 175).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 листопада 2019р. у складі судді Онищенка Е.А. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід суддів Маловічко С.В., Крилової О.В., Кухаря С.В. (Т. 2 а.с. 176-177).

Справа призначена до розгляду на 19 грудня 2019р.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 грудня 2019р. вирішено питання про залучення до участі у цій справі в якості правонаступника померлого позивача ОСОБА_1 спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 , вручено правонаступнику копію рішення суду, копію апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 05 лютого 2020р. ( Т. 2 а.с. 198).

Зі спадкової справи з`ясовано, що інших спадкоємців, крім спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 , яка своєчасно подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , не мається (Т. 2 а.с. 123-135).

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її адвоката Шибаєвої Л.Л., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення відповідача ОСОБА_3 та її представника адвоката Александрова О.О., які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,5296 га, кадастровий номер :14:019:0010, розташованої на території Федорівської (колишня назва Чубарівська) сільської ради Пологівського району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 165218, який видано 14 серпня 2007 року (Т. 1 а.с. 7).

В матеріалах справи міститься копія письмового договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014р. земельної ділянки площею 3,5296 га, кадастровий номер :14:019:0010, розташованої на території Федорівської (колишня назва Чубарівська) сільської ради Пологівського району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, сторонами якого є ОСОБА_3 як продавець та ОСОБА_1 як покупець, а також копія акту приймання-передачі до договору від 09 жовтня 2014 року, підписаного ОСОБА_3 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем (Т. 1 а.с. 5, 6).

Саме на ці документи як письмові докази посилався ОСОБА_1 , позиваючись до ОСОБА_3 .

В позові було зазначено, що угода була укладена у простій письмовій формі у зв`язку з мораторієм на продаж земель сільськогосподарського призначення, але в подальшому, після скасування мораторію, вони планували оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки. На виконання договору ОСОБА_3 передала йому оригінал Державного акту про право власності на земельну ділянку, а він сплатив їй узгоджену вартість земельної ділянки у розмірі 5295 доларів США. Зважаючи на нікчемність вказаного договору, а також на дії відповідача, яка не визнає, що продала йому земельну ділянку, продовжуючи володіння та розпорядження нею як власниця, позивач просив стягнути з неї на свою користь сплачені кошти як безпідставно отримані у відповідності до вимог ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Відповідач заперечувала як підписання нею письмового договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014р. та акту приймання-передачі до нього, так і отримання вказаних в цих документах грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в ході розгляду справи декілька разів подавала клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи з метою підтвердження того факту, що вона не підписувала вказані документи (Т. 1 а.с. 72, 198-199), але в подальшому відмовилась від цього клопотання.

Тому суд з цього приводу вказував, що твердження відповідача про те, що вона не укладала і не підписувала цей договір та акт прийому-передачі, він вважає недоведеними, оскільки на їх підтвердження відповідач ніяких належних і допустимих доказів суду не надала. Відповідач відмовилася від призначення і проведення по даній справі судової почеркознавчої експертизи, та судом відповідачу було роз`яснено наслідки відмови від призначення і проведення по справі почеркознавчої експертизи. Тобто, що такі факти - підписання вказаних документів будуть вважатись доведеними.

Натомість, позивач за своєю ініціативою замовив та провів почеркознавче експертне дослідження, надавши його у справу як доказ зворотнього факту, а саме, що рукописний текст та підписи під договором купівлі-продажу від 09.10.2014р. та у акті до нього виконані відповідачкою.

Так, у дослідженні № 4-13 від 19.01.2018, складеному за результатами проведеної почеркознавчої експертизи судовим експертом сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних досліджень Запорізького НДЕКЦ МВС України ОСОБА_5 на підставі заяви про проведення почеркознавчої експертизи від 11.01.2018 представника позивача - адвоката Беклеміщева О.В. та укладеного договору № 19/108/3-4 про надання платних послуг з проведення судової експертизи (експертного дослідження) від 15.01.2018, експерт дійшов таких висновків, що рукописний текст:

-« ОСОБА_6 » в графі «Продавець» договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

-« ОСОБА_6 » в графі «Продавець» акту прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 :

-« ОСОБА_7 » в графі «Підпис:» довіреності, посвідченій 01.10.2013 року Черкун В.І. - приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області р№ 1866;

-«Сивак Иріна Степановна» в графі «Підпис» довіреності, посвідченої 11.03.2011 року Павловським В.І. - секретарем Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, р№32;

-« ОСОБА_7 » в графі « ОСОБА_8 » заповіту, посвідченого 11.03.2011 року Павловським В.І. - секретарем Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, р№31 - виконані однією особою.

Також у висновку зазначено, що підписи від імені ОСОБА_3 : в

графі «Продавець» договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; графі «Продавець» акту прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , виконані однією особою.

Судом були досліджені документи, рукописний текст та підписи у яких експерт порівнював з рукописним текстом та підписами в договорі купівлі-продажу від 09.10.2014, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також в акті прийому-передачі до цього договору. Та відповідачем не заперечувався той факт, що вона підписувала: заповіт, посвідчений 11.03.2011 Павловським В.І. - секретарем Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за № 31; довіреність, посвідчену 01.10.2013 Черкун В.І. - приватним, нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстровану в реєстрі за № 1866; довіре-ність, посвідчену 11.03.2011 Павловським В.І. - секретарем Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, зареєстровану в реєстрі за № 32, що надавались на дослідження експерта як порівняльний матеріал.

З листа Запорізького НДЕКЦ від 04.09.2018 №19/108/1-13048 вбачається, що під час оформлення результатів проведеного дослідження у висновку судового експерта № 4-13 від 19.01.2018 на сторінках 2, 7, 8, 9, 11 - 15 були допущені технічні помилки в прізвищі « ОСОБА_9 » було помилково вказано прізвище « ОСОБА_10 », тому надалі він просив вважати вище зазначені невідповідності технічними помилками.

Допитаний під час судового розгляду справи судовий експерт ОСОБА_11 підтвердив складений ним висновок експерта № 4-13 від 19.01.2018 та повідомив, що при його складенні ним було допущено описки у прізвищі « ОСОБА_9 », якого зазначено як « ОСОБА_10 ».

Отже, суд на підставі вказаного висновку експерта № 4-13 від 19.01.2018р. та з урахуванням відмови відповідача від клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи вважав доведеним той факт, що рукописний текст та підписи в договорі купівлі-продажу від 09.10.2014р. та акті приймання-передачі до нього від імені продавця вчинені саме ОСОБА_3 .

Відповідач цих встановлених судом обставин не оспорювала, не подавши апеляційну скаргу щодо таких висновків суду, а отже фактично погодилась із цими фактами.

Отже, судом було зроблено висновок, що відповідачем не спростовано доводів позивача про підписання нею договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 жовтня 2014р. та акту прийому-передачі до нього, тому суд вважав доведеним факт підписання цих документів ОСОБА_3 як продавцем належної їй земельної ділянки.

Також судом встановлено, що укладений між сторонами у справі договір купівлі-продажу є нікчемним через недодержання вимоги закону щодо нотаріального посвідчення (ч. 1 ст. 220 ЦК України), і тому визнання такого договору недійсним судом не вимагається ( ч. 2 ст. 215 ЦКУ).

Суд вказував, що з огляду на встановлені обставини до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України.

Але вимоги позивача не були задоволені судом, оскільки суд вважав, що позивачем суду не надано переконливих доказів отримання відповідачем грошових коштів в сумі 5295 доларів США. Суд вказував, що жодною розпискою не підтверджено отримання відповідачем грошових коштів у вказаній сумі, в той час як остання категорично заперечувала їх отримання. При цьому, суд критично віднісся до відомостей, які містяться у договорі купівлі-продажу, визнавши їх суперечливими в частині отримання продавцем грошових коштів, та розбіжними із відомостями акту приймання-передачі.

Також судом було взято під сумнів належність акту приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014р., оскільки у них містяться розбіжності. Так, в акті приймання-передачі вказано, що продавець отримав від покупця обумовлену п. 2 договору купівлі-продажу суму 5295 доларів США, але не зазначено коли саме отримані ці кошти та не мається посилання на договір, пунктом 2 якого було узгоджено такий порядок отримання коштів в розмірі 5295 доларів США, оскільки пункт 2 договору купівлі-продажу від 09.10.2014р. має інший зміст. Також встановлено судом розбіжності між договором та актом щодо часу передання та отримання вартості земельної ділянки.

Зважаючи на вказані встановлені розбіжності і суперечності у письмових доказах, якими позивач обгрунтовував свої вимоги, суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду в частині встановлених обставин вчинення нею підписів від імені продавця у договорі купівлі-продажу та акті прийму-передання до нього, датованих 09 жовтня 2014р., не оскаржила.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , яку підтримано в ході апеляційного розгляду залученим правонаступником ОСОБА_2 , наголошується на тому, що висновки суду про недоведеність факту отримання грошових коштів в сумі 5295 доларів США відповідачем від позивача ґрунтуються виключно на припущеннях, на що вказує зазначення судом про те, що у нього маються обґрунтовані сумніви щодо цього факту.

Колегія визнає такі доводи апелянта слушними з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 18.12.2009р. № 14 зазначено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

В пункті 8 вказаної постанови роз`яснено, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Між тим, суд першої інстанції, з одного боку, визнав, що між сторонами маються правовідносини, які унормовано статтею 1212 ЦК України, на підставах нікчемності укладеного між ними договору купівлі-продажу земельної ділянки, а з іншого боку, мав «обґрунтовані сумніви» щодо виконання сторонами умов договору в частині отримання коштів відповідачем як продавцем від позивача як покупця земельної ділянки.

Проте своїх висновків, на чому базуються «обґрунтовані сумніви», суд першої інстанції не вмотивував, що свідчить про певні припущення суду, яким взято до уваги, насамперед, категоричне заперечення відповідачем цього факту.

Суд вважав, що саме розпискою, яку у даних правовідносинах не було отримано пози-

вачем від відповідача, мав підтверджуватись факт отримання коштів відповідачем у сумі 5295 доларів США.

Проте колегія не погоджується з цими висновками суду, оскільки такий факт є підтвердженим саме тими доказами, які надані позивачем, а саме, договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2014р. та актом приймання-передачі від 09 жовтня 2014р. до нього.

За змістом договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014р., ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку у розмірі 3,5296 га, кадастровий номер :14:019:0010, розташовану за адресою: Чубарівська сільрада Плогівського району. Відповідно до п. 1 продаж здійснено за 5295 доларів США, які продавець отримав від покупця в повному обсягу до підписання цього договору.

Згідно з п. 2 цього договору відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право власності серії ЗП № 165218 від 14.08.2007р., виданого Пологівською райдержадміністрацією.

Пунктом 6 договору визначено, що передача земельної ділянки продавцем покупцеві здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі.

В акті приймання-передачі від 09.10.2014р. до договору купівлі-продажу від 09.10.2014р. зазначено, що ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_1 прийняв земельну ділянку у розмірі 3,5296 га, кадастровий номер :14:019:0010, розташовану за адресою: Чубарівська сільрада Плогівського району.

В пункті 2 цього акту зазначено, що продавець отримала обумовлену п. 2 договору суму 5295 доларів США та вчинено підписи сторін договору: продавець ОСОБА_3 , покупець ОСОБА_1 .

Висновком почеркознавчого дослідження № 4-13 від 19.01.2018, було встановлено, що підписи у цьому договорі та акті приймання-передачі вчинені самою ОСОБА_3 , яка, поставивши свої підписи, цим фактично погодилась зі змістом підписаних нею документів.

ОСОБА_3 жодним чином не спростувала цих обставин та в подальшому навіть не заперечувала своїх підписів на договорі та акті, але наголошувала на безгрошовості цього договору та розбіжностях у договорі та акті, що виключає, на її думку, прийняття їх як допустимих доказів у справі. Та суд погодився із цими запереченнями відповідача проти позову, базуючи свої висновки саме на цих вищенаведених розбіжностях, на підставі чого у суду виникли «обґрунтовані сумніви» у неотриманні відповідачем спірної грошової суми.

Але ці розбіжності колегія не визнає такими, які спростовують загальний зміст правовідносин, що виникли на підставі цих документів між сторонами.

Розбіжністю, прийнятою судом на користь заперечень відповідача, є зазначення в договорі купівлі-продажу про отримання грошових коштів за земельну ділянку відповідачем від позивача до підписання договору. В той час, як в акті не зазначено час отримання коштів, а щодо їх отримання мається лише посилання на п. 2 договору, який суд начебто не зміг ідентифікувати, оскільки пункт 2 договору купівлі-продажу від 09.10.2014р. не стосується умов оплати вартості об`єкта продажу.

Разом з тим, колегія вважає ці висновки суду безпідставними.

Так, у назві акту чітко прописано, що він є приналежною до договору купівлі-продажу від 09.10.2014р. частиною, про що також йдеться одночасно у п. 6 цього договору.

А тому як договір купівлі-продажу від 09.10.2014р., так і акт до нього слід розглядати як єдине ціле. Відтак, прописані у п. 1 договору відомості про отримання вартості земельної ділянки у розмірі 5295 доларів США до підписання цього договору стосується як договору, так і акту. А тому в акті і не могло бути зазначено іншого часу отримання грошових коштів, що суд помилково трактував як неузгодженість договору і акту в цій частині.

Отже, головним у аналізі та оцінці цих документів, оригінали яких маються у сторони позивача та оглянуті судом, а також надавались для проведення експертизи, є те, що відповідач погоджувалась із їх змістом, на що вказують її особисті підписи під цими документами як продавця земельної ділянки. А тому ніякої іншої розписки на підтвердження отримання коштів позивач міг не требувати від продавця.

Те, що в договорі мається посилання на двох свідків передачі коштів, а зазначено лише одного, не створює підстав для недоведеності цього факту, оскільки цей факт встановлюється саме на підставі письмового доказу, та не може у випадку незгоди з письмовим доказом спростовуватись показами свідків ( ч. 1 ст. 218 ЦКУ).

Саме такі доводи містила скарга позивача, в ході перевірки яких апеляційним судом та з урахуванням вище наведеного вони визнані обґрунтованими.

Крім того, судом було зазначено також, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу, що суд вважав підтвердженим висновком № 298 віл 17.03.2016р. та довідкою МСЕК серії АВ № 0667968.

В ході апеляційного розгляду у поясненнях ОСОБА_3 вказувала, що не розуміла зміст документів, а саме, договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014р. та акту приймання-передачі до нього в силу свого стану здоров`я, зокрема, психічного та психологічного, а також в силу недостатності рівня освіти.

Але відповідних рішень судів щодо обмеження її в дієздатності не малось ані на час підписання вказаних документів, ані на час апеляційного розгляду справи. Позовів про вчинення підпису на цих документах у стані, коли вона не могла розуміти значення своїх дій та не могла керувати ними відповідачем не заявлялось, та такий її стан не був встановлений належними і допустимими доказами.

Так, висновок лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу не містив даних про те, що ОСОБА_3 мала будь-які розумові обмеження станом на дату укладання вказаного договору та акту до нього, тобто станом на 09.10.2014р., оскільки він був виданий 01.03.2017р. та був чинним до 01.09.2017р., про що зазначено безпосередньо в ньому ( Т. 1 а.с. 69).

А довідка до акту МСЕК серії АВ № 0667968 визначає інвалідність ІІ групи з 17.03.2016р. на підставах загального захворювання та не містить даних, що це пов`язано саме з психічним захворюванням відповідача, як зазначив суд ( Т. 1 а.с. 70).

Згідно ж виписного епікризу, наявного в матеріалах справи, який ніким не завірено, ОСОБА_3 має серйозні захворювання опорно-рухового апарату (Т. 1 а.с. 71). Та, до того ж, в судові засідання апеляційного суду саме через такий стан з`являється у супроводі родичів.

Таким чином, обставин, що ОСОБА_3 станом 09.10.2014р. була неспроможна розуміти значення своїх дій за матеріалами справи не встановлено, що спростовує висновки суду в цій частині.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що "предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України".

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України).

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру (не договірного) безпосередньо між власником та володільцем майна.

У цій справі договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09 жовтня 2014р. з початку його укладення має ознаки нікчемного, а тому не породжує юридичні наслідки для сторін, що і створює наявність підстав для застосування положень статті 1212 ЦК України, тобто витребування переданих на його виконання грошових коштів в сумі 7750 доларів США від позивача на користь позивача як безпідставно набутих.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та приймає постанову про задоволення позову у заявленій редакції, оскільки протягом розгляду справи в суді першої інстанції позивачем уточнень або змін до позовної заяви не вносилось.

Ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, колегія вирішує у відповідності до положень статті 141 ЦПК України питання про судові витрати у справі, які за загальним правилом підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсягу у зв`язку із задоволення його позовних вимог.

Проте у цій справі встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи, а тому є особою, що звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача підлягають компенсуванню йому за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Позивачем за подання позову було сплачено судовий збір в сумі 1376,76 грн., за подання апеляційної скарги 1720 грн., що разом складає 3 096,76 грн., які належить компенсувати за рахунок держави відповідно до ч. 6 статі 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , задовольнити..

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , задовольнити..

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 як спадкоємця ОСОБА_1 безпідставно одержані кошти в сумі 5295 (п`ять тисяч двісті дев`яносто п`ять) доларів США, що станом на 19.10.2016р. становить 137 670 (сто тридцять сім тисяч шістсот сімдесят) гривень.

Судовий збір у сумі 3 096 (три тисячі дев`яносто шість ) гривень 76 копійок компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому постановою КМУ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 березня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Крилова О.В.

Кухар С.В.