Ухвала

11 березня 2020 року

місто Київ

справа №459/1457/18

провадження № 61-4314ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу Державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» на постанову Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ», третя особа - відокремлений підрозділ «Шахта Червоноградська», про зміну формулювання причини звільнення та стягнення одноразової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зміну у наказі від 25 квітня 2018 року № 144-к формулювання причини його звільнення з посади заступника директора з правових питань відокремленого підрозділу «Шахта Червоноградська» (далі - ВП «Шахта Червоноградська»); стягнення з Державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» вихідної допомоги у розмірі 49 550, 55 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, встановив, що 19 квітня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням ВП «Шахта Червоноградська» трудового законодавства. У подальшому, позивач подав заяву про відкликання заяви про звільнення із наведених підстав. На момент звернення до суду із позовом відсутня заборгованість за виплатою заробітної плати позивачу. Суд першої інстанції зробив висновок, що незначна затримка виплати заробітної плати позивачу не є істотним порушенням його трудових прав, відповідно, не може бути підставою для звільнення позивача за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем трудового законодавства.

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Змінено у наказі ВП «Шахта Червоноградська» ДП «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» від 25 квітня 2018 року № 144-к формулювання причини звільнення з роботи заступника директора з правових питань ОСОБА_1 із «звільнений за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням)» на «звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю і умов колективного договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України». Стягнуто з ДП «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» у користь ОСОБА_1 вихідну допомогу відповідно до статті 44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 49 550, 55 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що підставою для безумовного застосування частини третьої статті 38 КЗпП України є факт порушення трудового законодавства, а не істотність причини такого порушення. Врахувавши, що позивач у заяві від 19 квітня 2018 року однозначно зазначив причину свого звільнення з роботи, факт порушення роботодавцем трудового законодавства та умов колективного договору щодо строків виплати заробітної плати підтверджено актом інспекційного відвідування від 23 травня 2018 року № ЛВ 486/457/АВ, складеним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області Климчук Н. А., суд апеляційної інстанції зробив висновок, що роботодавець не мав право самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. За наведених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ДП «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» 03 березня 2020 року звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо віднесення справи, рішення у якій оскаржується учасником справи, до категорії малозначної (справа незначної складності)

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року

(на час подання касаційної скарги) - 2 102, 00 грн.

Предметом позову у справі, зокрема, є вимоги майнового характеру про стягнення з ДП «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 49 550, 55 грн. Ціна цього позову у справі у цій частині вимог станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 250 = 525 500, 00 грн).

Також, предметом позову у цій справі є вимога немайнового характеру про зміну формулювання причини звільнення позивача, яка також не становить значної складності для вирішення судами першої та апеляційної інстанцій.

Зазначені вимоги позову не становлять значної складності для вирішення судами та не належать до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Щодо наявності винятків для допуску оскарження судового рішення у малозначній справі

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі не обґрунтовується наявність умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалене у малозначній справі, а отже, не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ», третя особа - відокремлений підрозділ «Шахта Червоноградська», про зміну формулювання причини звільнення та стягнення одноразової допомоги, за касаційною скаргою Державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» на постанову Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко