справа № 380/506/19
головуючий у суді І інстанції Косович Т.П.
провадження № 22-ц/824/1988/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.

суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , що залишився після смерті його баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що він є спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняв своєчасно, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса. Проте через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з чим він не може реалізувати своїх спадкових прав.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 40,5 кв.м., з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час судового розгляду у житлового будинку з надвірними будівлями є власники, які набули право власності у 2004 році, заявник апеляційної скарги має право на обов`язкову частку незалежно від змісту заповіту.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , спадщину прийняв, спадкодавець за життя не отримала свідоцтва про право власності на будинок та не зареєструвала його за собою, що унеможливлює отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку, в інший спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, захистити своє порушене право позивач не може.

А також, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 незалежно від наявності заповіту має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері у розмірі 1/6 частину спадкового майна (половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом - 1/3, відповідно до статті 1241 ЦК України). Оскільки ОСОБА_1 успадкувала основну частину обов`язкової частки у спадщині після смерті матері ОСОБА_4 , а спадковий житловий будинок має загальну площу 40.5 кв.м., житлову лише 16.4 кв.м., то це унеможливить в подальшому його поділ на частини з тим, щоб з кожної з них можливо було б утворити окремий господарський двір, позивач не має власного житла, в той час як відповідач ОСОБА_1 має у власності житловий будинок.

З висновками суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28 січня 2003 року (а.с.8).

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР).

01 січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003 року.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року.

Відповідно до абз. 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах по спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом, розміру обов`язкової частки.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин правові норми ЦК України 2003 року, оскільки спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Кашперівської сільської ради Тетіївського району Київської області № 1032 від 17 серпня 2018 року (а.с.10) та матеріалів спадкової справи № 11-15/502 (а.с. 34-47), після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, яке складається із:

житлового будинку з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 , що належав померлій згідно з записами у господарській книзі;

права на земельну частку (пай) у розмірі 3,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності членів ВАТ «Кашперівський бурякорадгосп» та знаходиться на території Кашперівської сільської ради Тетіївського району Київської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 335839 від 24 січня 2002 року;

простих іменних акцій ВАТ «Кашперівський бурякорадгосп» в кількості 467 штук, що належали померлій на підставі сертифікату акцій ВАТ «Кашперівський бурякорадгосп» серії А № 000405.

Загальна вартість спадкового майна після смерті ОСОБА_4 склала 90 338 грн 89 коп., в тому числі 49 700 грн - вартість житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 (а.с. 52), 40 522 грн 14 коп. - вартість права на земельну частку (пай) та 116 грн 75 коп. - вартість простих іменних акцій (оцінка згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 жовтня 2004 року а.с.42).

Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям із часу її відкриття. Юридичним оформленням права на спадщину є видача нотаріусом за місцем відкриття спадщини спадкоємцям, які прийняли спадщину, свідоцтва про права на спадщину.

Прийняття спадщини повинно бути безумовним і беззастережним. Спадкоємець не може прийняти лише частину спадщини і відмовитись від іншої або висунути інші умови, на яких він приймає спадщину. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, спадщину у вказаному вище обсязі, після померлої ОСОБА_4 прийняли діти померлої, спадкоємці першої черги: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною дочкою померлої ОСОБА_4 та на час відкриття спадщини була інвалідом 3 групи довічно (а.с. 58).

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною дочкою померлої ОСОБА_4 та на час відкриття спадщини була інвалідом 2 групи довічно (а.с. 36).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був сином померлої ОСОБА_4 .

Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (стаття 560 ЦК УРСР).

Діти померлої, спадкоємці першої черги, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 27 жовтня 2004 року отримали Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 на 1/3 частину права на земельну частку (пай) у розмірі 3,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності членів ВАТ «Кашперівський бурякорадгосп» та на 1/3 частину простих іменних акцій ВАТ «Кашперівський бурякорадгосп» у кількості 467 шт. Загальна вартість кожної частки отриманої спадщини склала 13 546 грн 29 коп. (40 638 грн 89 коп. / 3).

Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 видані на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 позивачем не оспорюються.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що з моменту відкриття спадщини, тобто з 27 січня 2003 року, власниками спадкового майна, в тому числі і житлового будинку з надвірними будівлями - про визнання права власності на який в порядку спадкування на підставі заповіту заявлено позов у цій справі - в рівних частках по 1/3 були діти померлої, спадкоємці першої черги: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Разом з тим, та обставина, що спадкоємці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 не одержали в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями - не впливає на обсяг їх права власності щодо цієї частини спадкового майна, оскільки житловий будинок з надвірними будівлями належить їм з моменту відкриття спадщини, тобто.

Колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, як і прийняли спадщину, строком не обмежена. Отримання такого свідоцтва є правом спадкоємця, яке він може реалізувати у будь-який час по закінченні строку, встановленого для прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, вже після набуття ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 права власності на спадкове майно, було з`ясовано, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 заповіла позивачу у справі ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право, що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем виконкому Кашперівської сільської ради народних депутатів та зареєстрованим в реєстрі за № 121 (а.с.11).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року, яке набрало законної сили 09 січня 2019 року, ОСОБА_2 визначено додатковий строк тривалістю два місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 (а.с.43,44).

На підставі вказаного рішення позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, державний нотаріус Тетіївської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на будинок (Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 348/02-31 від 22 березня 2019 року а.с.14).

ОСОБА_2 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , що залишився після смерті його баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з позовної заяви, позивач не оспорює право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (його спадкоємців) на спадкове майно, а просить визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями - майно, яке знаходиться у власності інших осіб з 27 січня 2003 року.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно.

Разом з тим, належність на праві спільної власності майна, житлового будинку з надвірними будівлями, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (його спадкоємцям) виключає набуття права власності на це майно на підставі рішення суду за позовом ОСОБА_2 в порядку спадкування, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

А отже, і висновок суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , - є таким, що не ґрунтується на положеннях правових норм, що регулюють відносини власності.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує також таке.

У справі, що переглядається, до кола спадкоємців, що прийняли спадщину за законом, був закликаний спадкоємець за заповітом.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (стаття 524 ЦК УРСР). За законом спадкується все, що не охоплено заповітом.

ЦК УРСР містить виняток, коли спадкоємці першої черги за законом успадковують частку спадкового майна незалежно від змісту заповіту, а саме.

Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку (стаття 535 ЦК УРСР).

Враховуючи момент відкриття спадщини, колегія апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми статті 1241 ЦК України (обов`язкова частка у розмірі 1/2, яка належала б у разі спадкування за законом), оскільки спірні правовідносини щодо обов`язкової частки регулюються статтею 535 ЦК УРСР (обов`язкова частка у розмірі не менше 2/3 частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом).

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною дочкою померлої ОСОБА_4 та на час відкриття спадщини була інвалідом 3 групи довічно, а тому, незалежно від наявності заповіту, відповідно до статті 535 ЦК УРСР має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері, яка, враховуючи те, що спадкоємцями майна померлої ОСОБА_4 за законом є її діти ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 становить 2/9 частини спадкового майна (не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом - 2/3*1/3).

А також, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є рідною дочкою померлої ОСОБА_4 та на час відкриття спадщини була інвалідом 2 групи довічно, незалежно від наявності заповіту, відповідно до статті 535 ЦК УРСР має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері, яка становить 2/9 частини спадкового майна (не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом - 2/3* 1/3).

Питання щодо того, чи входить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був сином померлої ОСОБА_4 , та помер до розгляду справи, до переліку осіб, які мають право на обов`язкову частку відповідно до статті 535 ЦК УРСР, та чи успадкували вже спадкоємці померлого ОСОБА_6 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями і внаслідок чого увійшли до кола спадкоємців у цій справі, - судом першої інстанції не вирішувалося.

Отже, враховуючи наявність права відповідачів на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері, та наявність дійсних свідоцтв про право на спадщину на ім`я відповідачів та ОСОБА_6 , без встановлення належного кола спадкоємців та вирішення питання розподілу спадщини між спадкоємцями, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX.

Відповідно до пункту 12 цього Закону розділ ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину».

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року скасувати з ухваленням нового рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення з урахуванням пункту 3 розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 червня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар