Дата документу 30.06.2020 Справа № 319/941/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №319/941/19 Головуючий у 1 інстанції: Мальований В.О.
Провадження № 22-ц/807/1636/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та виділ рухомого майна в натурі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та виділ рухомого майна в натурі.

В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточнень, зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 , після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно. Спадкоємцями, що прийняли спадщину, є її батько - ОСОБА_3 - у розмірі 1/3 частки та вона у розмірі 2/3 частки, з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилася її бабуся - ОСОБА_4 .

До складу спадщини входить 1/2 частка усього майна, яке її мати нажила у шлюбі разом з батьком, а саме:

- житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно незалежної оцінки об`єкту нерухомості, житловий будинок загальною площею 59.4 кв.м., житловою площею - 27.4 кв.м., має господарські будівлі та споруди: А - житловий будинок; а - сіни; а1 - ґанок; а2 - козирок; Б - сарай; В - погріб; Г - колодязь; Д- вбиральня; їх вартість становить 62317 грн.

- автомобіля ВАЗ 2114, вартість якого становить 125000 грн. та визначена порівняльним підходом, враховуючи оголошення у соціальних мережах.

- електроприладів, меблів, іншої техніки, а саме: скутер «Вайпер» вартістю 10000 грн.; комп`ютер в комплектівартістю 8000 грн.; комп`ютер стіл вартістю 3000 грн.; комп`ютерне крісло вартістю 500 грн.; електром`ясорубка «Лібертон» вартістю 2500 грн.; морозильна камера «Горєніє» вартістю 10000 грн.; хлібопіч «Лібертон» вартістю 300 грн.; мультіварка «Редмонд» вартістю 2000 грн.; пилесмок вартістю 2000 грн.; духова піч вартістю 4000 грн.; газова поверхня вартістю 1500 грн.; газова піч вартістю 5000 грн.; телевізор «Самсунг» вартістю 2000 грн.; музикальний центр «Соні» вартістю 3000 грн.; електрочайник «Сатурн» вартістю 500 грн.; два дивани загальною вартістю 6000 грн.; два крісла загальною вартістю 2000 грн.; кухонні стінка вартістю 5000 грн.; стінка в залу вартістю 3000 грн.; стіл письмовий вартістю 500 грн.; 6 стільців загальною вартістю 1500 грн.; 2 шафи загальною вартістю 3000 грн.; тумба під телевізор вартістю 1000 грн.; бензопила вартістю 2000 грн.; водяна помпа для поливу вартістю 300 грн.; дві супутникові тарілки загальною вартістю 3000 грн. на загальну вартість 87000 грн.

З наведеного переліку ОСОБА_1 просила виділити їй в натурі техніки та меблів на загальну суму 29000 грн., що становить 1/3 частку від вартості, інші електроприлади, меблі та техніку на загальну суму 58000 грн., залишити відповідачу ОСОБА_3 .

Позивач зазначила, що має право на 1/3 частку цього майна (1/2 (частка матері у шлюбі) х 2/3 (її частка в порядку спадкування) =1/3), її батько має право на 2/3 частки такого майна (1/2 (частка матері у шлюбі) х 1/3 (його частка в порядку спадкування) + 1/2(його частка у шлюбі)=2/3).

Враховуючи, що вона не проживає з батьком, будинком та автомобілем не користується, своє право власності бажає реалізувати через виплату грошової компенсації вартості своєї 1/3 частки, а саме - 20772 грн. за житловий будинок, 41666 грн. за автомобіль.

ОСОБА_1 також зазначала, що до складу спадщини входить майно, яке належало її матері особисто, а саме - золоті вироби: 3 кільця, перше вагою - 1.76 гр., вартістю 2112 грн., друге вагою - 3.82 гр., вартістю - 4584 грн., третє вагою - 3.25 гр., вартістю - 3900 грн.; браслет, вагою - 4.04 гр., вартістю - 4848 грн.; підвіска, вагою - 1.52гр., вартістю - 1824 грн.; 2 ланцюжки, перший вагою - 12.22 гр., вартістю - 14664 грн., другий вагою - 12.27, вартістю - 14724 грн.; сережки, вагою - 3.39гр., вартістю - 4068 грн. загальною вартістю у 50724 грн. (з урахуванням вартості 1 грама золота на момент подання позову - 1200 грн.).

Оскільки позивач має право на 2/3 частки цього майна (1 (частка матері у шлюбі) х 2/3 (її частка в порядку спадкування) =2/3), її батько має право на 1/3 частки такого майна (1(частка матері у шлюбі) х 1/3(його частка в порядку спадкування) =1/3), просила виділити їй в натурі коштовності на загальну суму 34176 грн. Коштовності на загальну суму 16548 грн. - залишити відповідачу ОСОБА_3 .

Згоди щодо поділу спадкового майна між нею та ОСОБА_3 досягнуто не було, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх прав з відповідним позовом, в якому просила суд:

- визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію її вартості у розмірі 20772 грн.;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку автомобіля ВАЗ 2114, скутера «Вайпер», комп`ютера в комплекті, комп`ютерного столу, комп`ютерного крісла, електромясорубки «Лібертон», музикального центра «Соні», бензопили;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/3 частку автомобіля ВАЗ 2114, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію його вартості у розмірі - 41666 грн.;

- виділити в натурі та витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 наступну техніку та меблі на загальну суму 29000 грн.:

- скутер «Вайпер», вартістю 10000 грн.;

- комп`ютер в комплекті, вартістю 8000 грн.;

- комп`ютерний стіл, вартістю 3000 грн.;

- комп`ютерне крісло, вартістю 500 грн.;

- електром`ясорубку «Лібертон», вартістю 2500 грн.;

- музикальний центр «Соні», вартістю 3000 грн;

- бензопилу, вартістю 2000 грн.;

- виділити в натурі та витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 золоті вироби на загальну суму 34176 грн., а саме:

- золоту каблучку, вагою 1.76 гр., вартістю 2112 грн.;

- золоту каблучку, вагою 3.82 гр., вартістю 4584 грн.;

- золоту каблучку, вагою 3.25 гр., вартістю 3900 грн.;

- золотий браслет, вагою 4.04 гр., вартість 4848 грн.;

- золотий ланцюжок, вагою 12.22 гр., вартістю 14664 грн.;

- золоті сережки, вагою 3.39 гр., вартістю 4068 грн.

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/3 частини автомобіля ВАЗ 2114 у розмірі 30653,33 грн.

Виділено в натурі та витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 наступну техніку та меблі на загальну суму 29000 грн.:

- скутер «Вайпер», вартістю 10000 грн.;

- комп`ютер в комплекті, вартістю 8000 грн.;

- комп`ютерний стіл, вартістю 3000 грн.;

- комп`ютерне крісло, вартістю 500 грн.;

- електром`ясорубку «Лібертон», вартістю 2500 грн.;

- музикальний центр «Соні», вартістю 3000 грн;

- бензопилу, вартістю 2000 грн.;

В задоволенні іншої части позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 березня 2020 року відмовлено в задоволені заяви представника позивача ОСОБА_6 про стягнення на професійну правничу допомогу. Покладено на сторони судові витрати, звільнено їх від обов`язку відшкодовувати одному понесені судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині відмови у виділенні їй в натурі та витребуванні у ОСОБА_3 на її користь золотих виробів на загальну вартість 34176 грн. ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року в цій частині скасувати, та ухвалити в цій частині нове, яким виділити в натурі та витребувати у ОСОБА_3 на її користь золоті вироби на загальну суму 34176 грн., а саме:

- золоту каблучку, вагою 1.76 гр., вартістю 2112 грн.;

- золоту каблучку, вагою 3.82 гр., вартістю 4584 грн.;

- золоту каблучку, вагою 3.25 гр., вартістю 3900 грн.;

- золотий браслет, вагою 4.04 гр., вартість 4848 грн.;

- золотий ланцюжок, вагою 12.22 гр., вартістю 14664 грн.;

- золоті сережки, вагою 3.39гр., вартістю 4068 грн.

В іншій частині ОСОБА_1 просила залишити рішення без змін.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що наявність золотих виробів підтверджується письмовими доказами та показами свідків. Так, до позовної заяви нею додано цінники, бирки та товарні чеки на золоті вироби. Допитана у судовому засідання як свідок, вона підтвердила, що надані цінники, бирки та товарні чеки належать саме до тих виробів, які позивач просила виділити в натурі. Відсутність у відповідача золотих виробів також спростувала свідок ОСОБА_4 , оскільки зазначила, що покійна ОСОБА_5 не була похована разом із прикрасами. Вказане також підтвердив свідок ОСОБА_7 , оскільки він також був присутній під час поховання ОСОБА_5 і бачив, що золотих прикрас на ній не було.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/3 частини автомобіля ВАЗ 2114 у розмірі 30653,33 грн. виділ в натурі, та витребування у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 техніки та меблів на загальну суму 29000 грн., ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції неправомірно не надано оцінку його запереченням щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 . Так, позивачем не було доведено факт порушення її прав, та порушення їх саме ОСОБА_3 . Так, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проте, ОСОБА_1 не надала до матеріалів справи постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Навпаки, до матеріалів справи додано копію свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивач отримала у спадок 2/3 частки земельної ділянки. Таким чином, жодних перешкод для оформлення спадкування за законом та отримання відповідного свідоцтва у ОСОБА_1 не існує.

Щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/3 частини автомобіля ВАЗ 2114 та виділення в натурі і витребування техніки та меблів на загальну суму 29000 грн., скаржник посилається на помилковий висновок суду про доведеність факту належності йому автомобіля, та його вартості відповідно. Суд на власний розсуд не вжив заходів для отримання інформації про реєстрацію за відповідачем права власності на спірний автомобіль. Також, не відповідають дійсності посилання в оскаржуваному рішенні на факт визнання ОСОБА_3 придбання меблів та техніки, та період їх придбання.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 просить рішення в цій частині скасувати, та винести нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України учасники справи не скористались, відзивів на апеляційні скарги не подавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Так, колегія суддів зазначає, що рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року ОСОБА_1 оскаржується в частині правомірності відмови у виділенні їй в натурі та витребуванні у ОСОБА_3 на її користь золотих виробів на загальну вартість 34176 грн., а ОСОБА_3 оскаржується в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/3 частини автомобіля ВАЗ 2114 у розмірі 30653,33 грн. виділу в натурі, та витребування у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 техніки та меблів на загальну суму 29000 грн. В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, та, відповідно апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обставини справи колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії".

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наступні обставини.

22 жовтня 1994 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 уклали шлюб, після якого остання змінила прізвище на « ОСОБА_9 », це підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 97).

ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (т. 1 а.с. 10). Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно. Спадкодавець ОСОБА_5 за життя на випадок своєї смерті заповіту не склала.

З довідки виконкому Смирновської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 . На момент смерті вона проживала з чоловіком ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 87, зворот).

Спадкоємцями першої черги за законом після померлої є ОСОБА_1 донька померлої, ОСОБА_3 чоловік померлої та ОСОБА_4 мати померлої.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в установлений законом строк звернулись до приватного нотаріуса Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області Дашевської А.О. з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , за заявами яких була заведена спадкова справа № 146/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 84, зворот, а.с. 94, зворот).

ОСОБА_4 від спадщини, що залишалась після смерті ОСОБА_5 відмовилась на користь доньки померлої ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 93).

З копії свідоцтва про право на спадщини за законом, вбачається, що ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину на 2/3 (у тому числі з урахуванням 1/3 частки від якої відмовилась мати померлої ОСОБА_4 ) частки земельної ділянки, розташованої на території Титовської сільської ради Більмацького району Запорізької області, площею 5,7420 га, та 2/3 (у тому числі з урахуванням 1/3 частки від якої відмовилась мати померлої ОСОБА_4 ) частки права на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Водяне» Титовської сільської ради, Більмацького району Запорізької області, розміром 0,73 у.к.га (т. 1 а.с. 138, 138, зворот).

Також, з копії свідоцтва про право на спадщини за законом, вбачається, що ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку земельної ділянки, розташованої на території Титовської сільської ради Більмацького району Запорізької області, площею 5,7420 га, та 1/3 частку права на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Водяне» Титовської сільської ради, Більмацького району Запорізької області, розміром 0,73 у.к.га (т. 1 а.с. 141, 141, зворот).

З постанови приватного нотаріуса Більмацького нотаріального округу у Запорізькій області Дашевської А.О. про відмову у вчиненні нотаріальних дій, вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , Ѕ частку автомобіля марки ВАЗ, трактора, культиватора, сіялки зернової, прицепної (теліги) тракторної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Відмова приватного нотаріуса обґрунтована тим, що громадянкою ОСОБА_1 не надано правовстановлюючих документів на будинок, транспортні засоби та сільськогосподарську техніку (т. 1 а.с. 152).

На звернення ОСОБА_1 щодо спадкування за законом речей домашнього побутового вжитку після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 , приватним нотаріусом повідомлено про необхідність надати документи на підтвердження факту належності речей звичайного домашнього вжитку спадкодавцю, або звернутися до суду за вирішенням питання у судовому порядку (т. 1 а.с. 153).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 належить 2/3 частки спадкового майна, а ОСОБА_1 має право на 1/3 частку спадкового майна.

Приписами ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, ОСОБА_3 не заперечував, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 ними набуто рухоме майно (електроприлади, меблі, інша техніка), а саме: скутер «Вайпер», комп`ютер в комплекті, комп`ютерний стіл, комп`ютерне крісло, електром`ясорубка «Лібертон», морозильна камера «Горєніє», хлібопіч «Лібертон», мультіварка «Редмонд», пилесмок, духова піч, газова поверхня, газова піч, телевізор «Самсунг», музикальний центр «Соні», електрочайник «Сатурн», два дивани, два крісла, кухонні стінка, стінка в залу, стіл письмовий, 6 стільців, 2 шафи, тумба під телевізор, бензопила, водяна помпа для поливу, дві супутникові тарілки.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).

Ухвалюючи рішення про виділ та витребування у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину із вище переліченого майна (скутер «Вайпер», комп`ютер в комплекті, комп`ютерний стіл, комп`ютерне крісло, електром`ясорубка «Лібертон», музикальний центр «Соні», бензопилу), суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог в цій частині, факту набуття майна в період шлюбу з ОСОБА_5 , та наявності цього майна.

При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що він та його представник заявляли про відсутність доказів наявності таких меблів та техніки спростовуються матеріалами справи й записом фіксування судових засідань від 28 січня 2020 року та 20 лютого 2020 року, з яких вбачається, що ОСОБА_3 визнав факт придбання вказаних електроприладів, меблів та техніки у період шлюбу, факт наявності цього майна на час відкриття спадщини та на час вирішення спору судом.

З технічного звукозапису фіксування судового засідання від 20 лютого 2020 року за допомогою програмного комплексу «Акорд» колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 заперечував лише щодо наявності в нього золотих виробів, які ОСОБА_1 також просила суд виділити їй в натурі.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 в частині виділу в натурі золотих виробів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, ОСОБА_1 додала до позовної заяви копії бірок з золотих виробів та товарний чек на придбання двох золотих виробів (т. 1 а.с. 27). У наданих копіях міститься інформація про найменування, вагу, розмір та вартість виробів.

Отже, колегія суддів погоджується, що висновок суду про неналежність вказаних доказів відповідає матеріалам справи. Надані копії не є належними та достатніми доказами на підтвердження наявності за час життя у ОСОБА_5 будь-яких ювелірних виробів, які б належали їй на праві особистої приватної власності, як і не надано доказів того, що такі дійсно були придбані померлою під час перебування у шлюбі з відповідачем. Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази належні докази, що спірні ювелірні прикраси на теперішній час перебувають у володінні відповідача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 вартості 1/3 частини автомобіля ВАЗ 2114 у розмірі 30653,33 грн., обґрунтовано також фактом визнання ОСОБА_3 придбання вказаного транспортного засобу за час перебування у шлюбі, та відчуження його у вересні 2018 року після ДТП. Наведене також підтверджується технічним записом фіксування судового засідання від 28 січня 2020 року. Докази, на спростування вказаних обставин, або підстави для наявності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, в матеріалах справи відсутні.

Встановлено, що відповідачем відповідні клопотання про витребування доказів щодо реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявлялись. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що судом першої інстанції на власний розсуд не вжито заходів для отримання інформації про реєстрацію транспортного засобу за відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Частинами 3, 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що автомобіль ВАЗ 2114 входить до спадкового майна, а отже ОСОБА_1 має право на 1/3 його частку.

Також, визначаючи грошову компенсацію за 1/3 частку автомобіля у розмірі 30653,33 грн., суд першої інстанції правомірно прийняв до уваги як доказ вартості автомобіля саме довідку № 77/20 спеціаліста-товарознавця ОСОБА_10 , оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, останній має право здійснювати оцінку, зокрема машин і обладнання (т. 1 а.с. 175-180).

За статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав а професійну оціночну діяльність в Україні» №2658-ІІІ від 12.07.2001 року незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо недоведеності порушеного права позивача, оскільки нею не надано постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, спростовуються матеріалами справи та вище встановленими обставинами. Так, в матеріалах справи міститься копія постанови приватного нотаріуса Більмацького нотаріального округу у Запорізькій області Дашевської А.О. про відмову у вчиненні нотаріальних дій, та лист приватного нотаріуса на звернення ОСОБА_1 щодо спадкування за законом речей домашнього побутового вжитку (т. 1 а.с. 152, 153).

Таким чином, доводи апеляційних скарг в оскаржуваній частині рішення не знайшли свого підтвердження. Докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 09 липня 2020 року.

Головуючий:

Судді: