Справа № 345/2304/20
Провадження № 22-ц/4808/1309/20
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представника АТ КБ «Приватбанк» Рокетської С.В., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїсправу за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника АТ КБ «Приватбанк» на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Миговичем О.М. 24 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного Договору №б/н від 26.08.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 3100 грн з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір.

ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого

утворилась заборгованість, яка станом на 31.03.2020 року має розмір 185834,32 грн та складається із заборгованості за кредитом - 8500,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 175039,41 грн, заборгованості за пенею - 2294,91 грн. Позивач просить стягнути тільки заборгованість за кредитом в сумі 8500,00 грн та заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 26.08.2008 року по 30.10.2019 року в сумі 129870,62 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26.08.2008 року у розмірі 8500,00 грн, а також 2102 грн судових витрат. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає його таким, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказав, що між відповідачем та Банком було укладено договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Відповідач особистим підписом в Анкеті-заяві засвідчив свою згоду, що вказана Заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір. Крім того, відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом 3 % в місяць, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, розмір та строк внесення щомісячних платежів, умови щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості та ін.

Апелянт вважає, що суд не взяв до уваги усталену судову практику в аналогічних справах, а саме постанову Верховного Суду від 4 грудня 2019 року по справі №750/6058/17-ц та постанову Верховного Суду від 01 вересня 2020 року по справі №293/599/19. З урахуванням наявності в матеріалах справи анкети-заяви із зазначенням відсотків та довідки, підписаної позичальником, вважає, що правові висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 не можуть бути застосовані.

Просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги, в іншій частині рішення залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення, оскільки вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Зокрема вказав, що вимога про стягнення неустойки не була предметом позову і вона судом не розглядалась. Крім того, позивачем було збільшено в односторонньому порядку з 01.04.2015 розмір процентної ставки за користування кредитом з 36% річних на 43,2% річних. Сума, яку просить стягнути позивач розрахована за період з 26.08.2008 по 30.10.2019. Погашення за кредитом повинно здійснюватися щомісяця не пізніше 25 числа. На думку представника, 26.05.2014 є датою порушення зобов`язання відповідачем, а тому заявлені позивачем вимоги 11.06.2020 виходять за межі встановленого законодавством трирічного строку позовної давності. Строк дії кредитної карти закінчився в лютому 2018 року, з урахуванням строків позовної давності, дати звернення з позовом до суду та строку кредитування, Банк міг нарахувати проценти за кредитом лише за період з 11.06.2017 (дата позову) по 28.02.2018 (закінчення строку дії карти).

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив. Однак зазначив, що відповідач погоджується сплатити заборгованість за процентами за користування кредитом, але за період з 11.06.2017 по 28.02.2018 в розмірі 2210 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.08.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір б/н шляхом підписання останнім Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.23).

Згідно підписаної відповідачем 26.08.2008 Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка на місяць становить 3%. Визначено також пільговий період 30 - днів, розмір та строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості та розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором, більше ніж 30 днів (а.с. 24).

Згідно долученої АТ КБ «ПриватБанк» копії Довідки згідно Кредитного договору б/н відповідачу було надано наступні картки: № НОМЕР_1 терміном дії до 05/09, № НОМЕР_2 терміном дії до 07/13, № НОМЕР_3 терміном дії до 07/17, № НОМЕР_4 терміном дії до 10/17 та № НОМЕР_5 терміном дії до 02/18 (а.с. 22).

На обґрунтування позову банк подав також Умови і правила надання банківських послуг (а.с. 25-34).

З наданого банком Розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача станом на 31.03.2020 наявна заборгованість у розмірі 185834,32 грн, однак позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 138370,62 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 8500 грн та заборгованості за процентами за період з 26.08.2008 по 30.10.2019 в сумі 129870,62 грн (а.с. 5-13).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів та штрафних санкцій, суд виходив з того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також і самі Умови та Правила, не підписані відповідачем, тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, а також відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Однак, апеляційний суд не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані проценти за користування кредитом.

Встановивши, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3% на місяць (36% на рік), колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих процентів.

Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що банк в порядку частини другої статті 1050 та частини першої статті 1048 ЦК України просив стягнути на свою користь заборгованість по процентах, яка станом на 30.10.2019 становила 129870,62 грн (а.с. 13).

У Кредитному договорі б/н від 26.08.2008 року сторони погодили, що строк дії Договору відповідає строку дії кредитної картки, який згідно наявної в матеріалах Довідки становить до 02/18 (а.с. 22), тобто кінцевим терміном повернення кредиту є 28 лютого 2018 року. Доказів видачі ОСОБА_1 після 28 лютого 2018 року нової картки позивачем не надано.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, позивач після закінчення строку кредитування продовжував нарахування процентів в порядку частини першої статті 1048 ЦК України, тобто як за час правомірного користування кредитними коштами, хоча після закінчення строку кредитування у нього виникло право на стягнення процентів у порядку частини другої 625 ЦК України - за час неправомірного користування кредитними коштами. Однак така позовна вимога Банком не заявлялась.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 57-60).

Статтями 256 та 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (абзац 2 частини 5 статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (абзац 2 частини першої статті 1049 ЦК України).

Оскільки, анкета-заява не містить строку повернення кредиту (користування ним), тому початок перебігу позовної давності в такому разі визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України.

Беручи до уваги, що строк дії кредитного договору закінчився 28 лютого 2018 року, Банк звернувся до суду 11.06.2020, відтак стягненню підлягають проценти за користування кредитом за період з 11.06.2017 (три роки перед зверненням до суду) по 28.02.2018 (закінчення дії договору), у межах строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, виходячи із розміру відсоткової ставки 3% на місяць, яка погоджена сторонами при підписанні Довідки про умови кредитування у розмірі 2210 гривень.

Розмір процентів, що підлягають стягненню визначений судом апеляційної інстанції за наступною формулою: % = тіло кредиту х % ставка х к-сть днів. Період за який розраховується заборгованість за процентами за користування кредитом з 11.06.2017 по 28.02.2018 і становить 8 місяців та 20 днів. 8500 х 3% х 8 місяців = 2040 грн, 8500 х 3% х 20 днів = 170 грн, 2040 + 170 = 2210 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 2210 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, необхідно розподілити таким чином.

Позовні вимоги задоволені частково, а саме: у розмірі 1,7 % (2210 гривень х 100 : 129870,62 гривень). Тому судовий збір, сплачений позивачем, за подання апеляційної скарги у пропорційному розмірі складає 53,60 гривень (3153 гривень(сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги) х 1,7%), необхідно покласти на відповідача.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384, 389ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками скасувати.

Ухвалити в цій частини нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , жителя АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» проценти за користування кредитом за кредитним договором б/н від 26.08.2008 року у розмірі 2210 (дві тисячі двісті десять) гривень та судові витрати в розмірі 53,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.