справа № 208/1825/20
№ провадження 2/208/1433/20
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

Учасники справи

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічними ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам?янської міської ради в особі Служби у справах дітей про визначення місця мешкання дитини, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та зустрічних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що він з 11 серпня 2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть тривалий час.

Тому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем.

08 липня 2020 року із зустрічним вимогами звернулась ОСОБА_2 в яких зазначає, що між нею та відповідачем був 11 серпня 2016 року укладений шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дитина. У 2017 році між ними виникали непорозуміння та конфліктні ситуації. Добровільно відповідач на утримання дитини кошти не надавав, тому вона звернулась до суд із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. З березня 2018 року вона з дитиною переїхала жити АДРЕСА_1 , де створені всі умови для розвитку дитини. 19 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу.

Просить суд, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване та фактичне місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зустрічні вимоги визнає.

В судове засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_2 не з`явилась, надала заяву в якій просить суд розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, зустрічні вимоги підтримує. Прізвище просить змінити на дівоче.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам?янської міської ради в особі Служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, причини не явки не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги та зустрічні такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою суду 17 серпня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази

Судом встановлено, що сторони по справі з 11 серпня 2016 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Дніпровським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 305 (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1025 (а.с.7).

Судом встановлено, що сторони по справі разом не проживають та не ведуть спільного господарства тривалий час.

Дитина ОСОБА_3 зареєстрованою значиться в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.29), але проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 , що підтверджується актом № 37 від 22.06.2020 р. (а.с.32).

Згідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 р. з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки доходу та з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 та на її на утримання в розмірі 1/6 частки доходу (а.с.33,34).

На тепер дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Застосовані норми права

Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.».

Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За статтею 51 Конституції України від 28.06.1996 року, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Як встановлено в судовому засіданні вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня.

Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем та відповідачем, у позивача відсутні будь-які почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався, на спільне проживання категорично не згодна.

Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

На підставі викладеного, враховуючи те, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача за первісним позовом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Дитина, яка не досягла 10 років, місце проживання, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм про шлюб і сім`ю», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те з ким із них залишиться дитина, суд виходячи з рівності прав та обов`язків батька і матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків приділяє більш уваги і турботи дитині, вік дитини і схильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, враховуючи, що перевага у матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Виходячи з вищезазначеного зустрічні позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване та фактичне місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 141, 161 СК України, ст.ст. 7, 19, 258, 259, 261, 264, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам?янської міської ради в особі Служби у справах дітей про визначення місця мешкання дитини, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 зареєстрований 11 серпня 2016 року Дніпровським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 305 - розірвати.

Прізвище відповідача « ОСОБА_4 » змінити на « ОСОБА_5 ».

Визначити місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 зареєстроване та фактичне місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.