Справа № 646/757/17
№ провадження 2/646/43/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Літвяковій І.О.

за участю:

представника позивача Артамонова О.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення; зустрічним позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права користування житлом та зобов`язання укласти договір найму квартири,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач Харківська міська рада в особі представника Артамонова О.В. звернулася з позовною заявою, в якій просив виселити ОСОБА_1 з самоправно зайнятої квартини АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_2 є обєктом комунальної власності територіальної громади м.Харкова та знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс». Виявлено, що в квартирі АДРЕСА_1 мешкає відповідач у справі, документи на підтвердження реєстрації та проживання останньої відсутні. У зазначеній квартирі взагалі жодна особа не зареєстрована. Приписами від 10.08.2016, 19.10.2016 ОСОБА_1 оголошено попередження про виселення з займаної квартири. Від підписання приписів відповідач відмовилася. Ордер на спірну квартиру ОСОБА_1 не видавався, тобто вона незаконно, самоправно, без будь-яких правових підстав вселилася до спірної квартири. Просив вирішити спір на положеннях статей 321, 387 ЦК України, статей 51, 58, 116 ЖК УРСР.

17.02.2017 ухвалою судді відкрито провадження у справі.

07.06.2017 відповідачем ОСОБА_1 подану зустрічну позовну заяву до Харківської міської ради з вимогами про визнання за нею права користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язання Харківської міської ради укласти з нею індивідуальний договір найму зазначеної квартири.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що відповідачка ОСОБА_1 вселилася у квартиру АДРЕСА_1 у 2004 році зі згоди основного наймача ОСОБА_3 . Протягом восьми років вони з ОСОБА_3 були однією сім`єю у сенсі ст. 3 СК України. Оскільки в квартирі проживав лише основний наймач, то отримання письмової згоди від інших членів сім`ї наймача не було потреби. Згоду наймача на її вселення можуть підтвердити свідки.

Після смерті ОСОБА_3 , з яким відповідач фактично перебувала у шлюбних відносинах, вона продовжує постійно проживати у спірній квартирі, несе тягар по її утриманню, іншого житла не має, не зберігає за собою права користування іншим приміщенням.

ОСОБА_1 вважає, що згідно з ч.2 ст.65 ЖК України має рівне з наймачем право користування цим житлом.

Представником позивача подано заперечення на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 . В обґрунтування заперечень зазначив, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд. Якщо за позивачем буде закріплено квартиру АДРЕСА_1 , будуть фактично значно поліпшені її житлові умови за відсутності обєктивних вимог для цього, замінено орган місцевого самоврядування в особі Харківської міської ради. Відповідачка не зверталася із заявою про визнання права користування житловим приміщенням до Харківської міської ради, не отримувала відмови з цього питання, а отже її права не були порушені. Також звертає увагу на те, що відповідачкою не надано доказів щодо відсутності у власності або користуванні позивача інших житлових приміщень в м.Харкові. Підтвердження надання згоди наймача на вселення, на думку позивача, не може бути підтверджено свідками. Укладення договорів та відкриття особових рахунків не входить до компетенції сільських, селищних, міських рад. Просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, проти задоволення вимог по зустрічній позовній заяві заперечував.

Відповідач та її представник у судовому засіданні просили відмовити в первісному позові, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити.

Третя особа Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» у судове засідання свого представника не направило, пояснень по суті позовних заяв не надало.

Суд, заслухавши доводи сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.

З акту комісії КП «Жилкомсервіс» від 29.12.2016 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є державною. Основний наймач квартири ОСОБА_3 був зареєстрований з 01.02.1989, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним у квартирі була зареєстрована його матір ОСОБА_4 , яка знялася з реєстрації за даною адресою 15.07.2016. На момент складання акту в квартирі проживала співмешканка ОСОБА_3 ОСОБА_1 без реєстрації.

У квартирі АДРЕСА_1 , яка складається з 1 кімнати житловою площею 16,00 кв.м на 1 поверсі одноповерхового будинку, що належить територіальній громаді м.Харкова, жодної особи не зареєстровано, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку №4967 від 29.12.2016 виданої дільницею №61 КП «Жилкомсервіс».

Відповідачу ОСОБА_1 надавалися приписи від 10.08.2016 та 19.10.2016 з вимогою звільнити квартиру за адресою: АДРЕСА_3 з зазначенням строку. Відповідач від підпису відмовилася, про що було зроблено відповідні записи у приписах.

З відомостей, наданих суду адресно-довідковим підрозділом ГУДМС України у Харківській області, відповідачка ОСОБА_1 зареєстрованою не значиться.

З виписки із спільної постанови керівництва служби цивільних споруд, водозабезпечення, санітарно-технічних пристроїв та президії Харківського територіального відділу дорпрофсожа №4 від 16.03.1998 слідує, що на підставі заяви основного наймача квартири АДРЕСА_1 ) ОСОБА_4 та всіх повнолітніх членів сімї постановлено відкрити окремі особові рахунки зокрема на кімнату АДРЕСА_4 б площею 16,00 кв.м на імя ОСОБА_3 .

З наданих відповідачем квитанцій за 2015-2017 роки вбачається, що нею здійснюється оплата комунальних платежів за користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , особовий рахунок НОМЕР_1 на імя ОСОБА_3 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що є сусідкою відповідачки. Протягом восьми років ОСОБА_1 жила разом з ОСОБА_3 , як дружина та чоловік, у квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 особисто свідку розказував, що бажає зареєструвати відповідачку у квартирі. Останні пять років відповідачка сама проживає у зазначеній квартирі.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що є матірю ОСОБА_3 , була основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_4 , а кімнати 6А та 6Б були надані їй додатково. ОСОБА_1 є її невісткою, вона вселилася до них як член сімї. ОСОБА_6 після смерті продовжує проживати у спірній квартирі, несе витрати по утриманню квартири, провела воду.

Свідок ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_1 проживала однією сімєю з ОСОБА_3 з 2004 року.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно з ч.2 ст.64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З показань свідків встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 2004 року постійно проживала однією сім`єю як дружина разом з наймачем спірної квартири ОСОБА_3 , вели спільне господарство.

Відповідно до ч.1 ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідачка вселилася у квартиру АДРЕСА_1 за згодою наймача ОСОБА_3 , з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах, що підтверджено свідками. ОСОБА_3 проживав у квартирі один, його мати ОСОБА_4 була наймачем іншої квартири з окремим особовим рахунком, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою із спільної постанови керівництва служби цивільних споруд, водозабезпечення, санітарно-технічних пристроїв та президії Харківського територіального відділу дорпрофсожа №4 від 16.03.1998.

Таким чином, в спірній квартирі не проживали члени сімї наймача ОСОБА_3 , тому дозвіл наймача на вселення до жилого приміщення ОСОБА_1 , як члена сімї, є достатньою підставою для такого вселення.

Відповідно до ч.2 ст.65 ЖК УРСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Отже, виходячи зі змісту ст.65 ЖК УРСР, ОСОБА_1 набула право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Після смерті наймача спірної квартири відповідачка у справі продовжує проживати у квартирі, сплачує комунальні платежі за користування житлом, що підтверджується наданими суду квитанціями.

Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2 роз`яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1.11.1996 №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не має зареєстрованої адреси проживання, доказів наявності у відповідачки іншого житла суду не надано.

Зазначення позивачем у справі відсутності порушення права ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю звернення відповідачки до Харківської міської ради, судом не приймається. До суду Харківською міською радою подано позов про виселення ОСОБА_1 , що безперечно стосується прав та інтересів останньої щодо користування житлом та у разі задоволення позовних вимог вплине на конституційно закріплене право на житло (ст.47 Конституції України).

Суд зауважує, що в даному випадку не має місця поліпшення житлових умов відповідачки, як зазначає представник позивача, оскільки термін «поліпшення житлових умов» вживається лише у випадку якщо особа займає будь-яке житлове приміщення, яке за своїми характеристиками поступається тому, на яке вона претендує.

В нашому випадку для ОСОБА_1 спірна квартира є єдиним житлом.

При цьому користування житлом ОСОБА_1 не позбавляє права власності позивача на його майно в порушення ст.321 ЦК України. Вимоги відповідачки стосуються саме права користування. Право власності Харківської міської ради на спірне майно при цьому під сумнів не ставиться.

Ст. 387 ЦК України підлягає застосуванню у разі витребування майна від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави. Дослідженими доказами встановлено, що наймачем була вселена ОСОБА_1 як члена сімї до спірної квартири з дотриманням норм ст.65 ЖК УРСР, де вона проживає вже протягом тринадцяти років. Тому таке вселення не може вважатися ані незаконним заволодінням, ані самовільним зайняттям жилого приміщення.

На підставі викладено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Харківської міської ради. Вимога за зустрічним позовом щодо визнання за ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобовязання Харківської міської ради укласти з нею індивідуального договору найму квартири, суд встановив наступне.

Згідно з ч.1 ст.106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Таким чином, суд вважає, що вимога за зустрічним позовом про зобов`язання Харківської міської ради укласти договір найму з відповідачем є передчасною та не підлягає задоволенню. ОСОБА_1 не надано доказів звернення до позивача з вимогою визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймачаОСОБА_3 . За таких умов, суд не може встановити в цій частині порушення права відповідачки.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За первісним позовом судовий збір покладається на позивача. За зустрічним позовом в звязку з його частковим задоволенням з позивача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 320 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання укласти договір найму квартири - відмовити.

Стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам у сумі 320 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду (Харківський апеляційний суд) через суд першої інстанції (Червонозаводський районний суд м.Харкова), який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Харківська міська рада, адреса: 61003, м.Харків, майдан Конституції, 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04059243.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової карти платника податків невідомий.

Третя особа: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», адреса: 61003, м.Харків, майдан Конституції, 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України невідомий.

Повний текст рішення складено 02 березня 2020 року.

Суддя: В.А.Єжов