Провадження №2-з/760/102/20
Справа №760/6517/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Каліш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

10.03.2020 р. до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій останній просить:

вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Подана заява про забезпечення позову до подання позовної заяви мотивована наступним.

Так, 20.09.2018 р. рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задоволено та стягнуто з відповідача на користь Публічною акціонерного товариства Комерційний банк «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 23-1НО/02-2004И від 19.02.2004 р. по кредиту та по процентам у розмірі 1 977 916,93 грн. та пепі у розмірі 3 779, 81 грн., а також судовий збір у розмірі 28 675,18 грн.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2019 р. заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.09.2018 р., - скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічною акціонерного товариства Комерційний банк «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 23-1НО/02-2004И від 19.02.2004 р. в сумі 59291,66 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 25683,83 дол. США та заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 33607,83 дол. США. В іншій частині вимог Публічною акціонерного товариства Комерційний банк «УкрСиббанк» відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічною акціонерного товариства Комерційний банк «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 24124,43 грн.

28.10.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. за заявою стягувача ПАТ КБ «УкрСиббанк» було винесено наступні постанови про відкриття виконавчого провадження:

-ВП №6042406 з виконання виконавчого листа №760/6470/17, виданого 15.05.2019 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 59291,66 дол. США;

-ВП №60423902 з виконання виконавчого листа №760/6470/17, виданого 15.05.2019 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 24124,13 грн.

Також, 28.10.2019 p. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №60424065 та №60423902 у зведене виконавче провадження під номером ВП № 60435060.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадженим. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Отже, відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення заборгованості та судового збору з ОСОБА_1 повинно здійснюватися в рамках зведеного виконавчого провадження №60435060 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 59291,66 дол. США та судового збору в сумі 24124,13 грн.

11.12.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. винесено постанову про призначення суб`єкту оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертна служба України». Однак, дана постанова була винесена в рамках іншого виконавчого провадженим, а саме ВП №60423902.

Натомість, акт приватного виконавця та постанова про арешт та опис майна боржника від 08.11.2019 р. складені та винесені в рамках зведеного виконавчого провадження ВП №60423902.

Відповідно до звіту про оцінку майна, нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 від 20 січня 2020 року, вартість вказаного майна складає 845417,00 грн.

Згідно зі Звітом, огляд об`єкта оцінки не проводився, що являється порушенням приписів Національного стандарту № 1»Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», що могло вплинути на визначення ринкової вартості майна, а тому наявні підстави для визнання незаконними дій державного виконавця по проведенню оцінки майна та щодо визнання протиправною оцінки майна відповідно до Звіту про незалежну оцінку.

Також, заявник посилається на те, що в матеріалах зведеного виконавчого провадження міститься лише повідомлення приватного виконавця про результати визначення вартості майна від 13.01.2020 р. №282, яке адресоване боржнику ОСОБА_1 , однак матеріали виконавчого провадження не містять доказів на підтвердження повідомлення приватним виконавцем боржника про результати визначення вартості чи оцінки майна, не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку, як це передбачено ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Приватний виконавцеь Корольов М.А., не повідомивши належним чином боржника, до закінчення 10 денного строку на оскарження результатів оцінки майна, направив 15.01.2020 р. на адресу ДП «СЕТАМ» заявку №368/01-18 на реалізацію арештованого майна боржника - квартири АДРЕСА_1 .

На сьогоднішній день, як вказує заявник, приватним виконавцем Корольовим М.А. вчиняються дії щодо незаконного відчуження вказаного майна з прилюдних торгів на підставі заявки від 15.01.2020 р. №368/01-18 на реалізацію арештованого майна боржника. Дата закінчення торгів - 01 квітня 2020 р.

Враховуючи викладене, заявник звернулася до суду та просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали заяви та встановивши обставини у звязку з якими заявник просить вжити заходи забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні поданої заяви, з огляду на наступне.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, пунктами 1-4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Безумовно, гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження» так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявником не вказано з яким позовом вона має намір звернутися до суду.

Натомість, зі змісту поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що вважаючи неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова під час вчинення останнім виконавчих дій, заявник ОСОБА_1 має намір звертатися до суду із скаргою на дії приватного виконавця.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до Розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо,оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскарженодо суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій.

Повноваження суду при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості забезпечення судом скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного (приватного) виконавця. За приписами норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного (приватного) виконавця.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки у поданій заяві заявником в порядку ст.ст. 447-451 ЦПК України, фактично оскаржуться дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А, про що вказано у поданій заяві.

З огляду на викладене, подана заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353, 354, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кушнір С.І.