Справа № 526/1770/20
Провадження № 2/526/566/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 грудня 2020 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого Киричка С.А.,

з участю секретаря Широколави О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Гадяч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування майнової та матеріальної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся у жовтні 2020 року до суду з позовом до відповідача. Просив стягнути на його користь 12703,50 грн майнової шкоди та 15000 грн моральної шкоди, що разом становить 27703,50 грн. В обґрунтування позову зазначив, що в результаті ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження. Страхова компанія виплатила на його рахунок лише 6000 грн, що не покриває всіх збитків, понесених ним на ремонт автомобіля. Згідно звіту №419 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 12783,50 грн. Окрім того, вартість послуг експерта становить 5920 грн. Також, він зазнав моральної шкоди, яка полягає в тому, що він не міг тривалий час використовувати автомобіль та на час ДТП у машині знаходилася трирічна дитина, яка дуже злякалася та перебувала у стресі. Відповідач не відшкодовує завдані йому збитки .

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 20.10.2020 року було відкрито провадження у справі та визначено, що розгляд справи буде проводитися в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 16.11.2020 року надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що згідно експертного висновку страхової компанії «Оранта» вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ВАЗ 2109 становить 6000 грн, які страхова компанія виплатила ОСОБА_1 . Позовні вимоги щодо сплати вартості послуг експерта та стягнення моральної шкоди заперечував, мотивуючи тим, що позивач не був учасником ДТП і не міг відчувати почуття тривоги, оскільки подія відбулася під керуванням автомобілем ОСОБА_3 і трирічної дитини позивача в автомобілі на той час не було.

Від третьої особи ОСОБА_3 пояснення чи заперечення на позовну заяву не надходили.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх недоведеністю, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2020 року , 01.03.2020 року о 09 год 50 хв в м. Гадяч по вул. Лохвицька, ОСОБА_2 , керуючи власним транспортним засобом ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, у результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вищезазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , 1992 року випуску є ОСОБА_1 .

Згідно Звіту №419 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку), виконаного приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» на замовлення ОСОБА_3 відновлювальна вартість автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 становила 12783,50 грн. За проведення оцінювання ОСОБА_3 згідно Акту прийому-передачі робіт по незалежній оцінці від 26.06.2020 року за вартість робіт по незалежній оцінці сплатив 4000 грн.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ст. 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), як це зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1996 року.

В даному випадку слід відмітити, що замовником оцінки вартості матеріальних збитків є ОСОБА_3 , який є третьою особою по справі, але визначити на якій правовій підставі він діяв в інтересах позивача неможливо, так як суду не надано довіреність чи договір на представництво інтересів ОСОБА_1 .

Крім цього, жодних доказів оплати виконаних робіт по оцінці майна позивачем не надано, як і не доведено, що саме такі роботи, які зазначені в акті та рахунках, необхідно було виконати у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Крім того, експертом огляд автомобіля проводився 22.06.2020, тобто майже через чотири місяці після події та без участі осіб, причетних до ДТП.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач не довів у встановленому законом порядку розмір збитків в сумі 12703,50 грн, оскільки звіт про оцінку вартості матеріального збитку не може бути прийнятий судом в якості доказу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 15 000,00 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.З) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вимогу позивача про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, належним чином не доведено та не обґрунтовано, тому у цій частині вимог йому слід відмовити.

Керуючись ст. 22,23,1167,1200 ЦК України, ст.12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування майнової та матеріальної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд Полтавської області шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 07.12.2020 року.

Суддя: С. А. Киричок