2/465/2485/20
УХВАЛА

судового засідання

"09" грудня 2020 р. м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря Мацко Х.Д.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Львові заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Добош В.А. про відвід судді Мартинишин М.О. у цивільній справі №465/2673/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Червоноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжтериторіального управління міністерства юстиції (м.Львів) про визнання не чинним та скасування юридичного факту про батьківство та усунення від спадкування -

встановив:

у провадженні судді знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Червоноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжтериторіального управління міністерства юстиції (м.Львів) про визнання не чинним та скасування юридичного факту про батьківство та усунення від спадкування.

09.12.2020 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав заяву про відвід судді Мартинишин М.О. з тих підстав, що на його думку суддя Мартинишин М.О. будучи слідчою суддею у кримінальному провадженні, яке розслідується в інтересах позивача ОСОБА_6 підсвідомо обізнана з фактами, які може використовувати при розгляді даної справи, а отже ставлення судді у процесуальному процесі однозначно не може бути об`єктивним та упередженим про вирішення справи. Тому на його думку при розгляді даної справи будуть існувати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді. Вважає, що зазначені обставини є підставою для відводу судді.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні дану заяву підтримав та просив її задоволити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив заяву, вважає таку необґрунтованою та безпідставною. Просить відмовити у задоволені такої.

Суд, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо підстав відводу, заслухавши думку представника позивача, дійшов наступного висновку.

Зокрема, згідно з п. 5 ч.1 вказаної статті суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

При цьому, згідно з ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до положень ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після сплину вказаного строку заявити відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Так, обставини зазначені позивачем у заяві про відвід судді не містять підстав, зазначених у ст.36 ЦПК України. При цьому, відхиляю будь-які твердження сторони щодо упередженості чи необ`єктивності судді у розгляді даної справи, будь-якої зацікавленості, як це відображено у заяві про відвід судді, оскільки такі спростовуються фактичними обставинами, а тому такий є необґрунтованим.

У даному випадку, сумніви висловлені представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , що суддя Мартинишин М.О. є слідчою суддею у кримінальному провадженні, з приводу звернення позивача ОСОБА_4 , а тому підсвідомо обізнана з фактами, які може використовувати при розгляді даної справи, які хоч і не є вмотивовані, проте за своєю природою так чи інакше, є сумнівами.

Разом з тим, суддя Мартинишин М.О., як слідчий суддя дійсно здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000902 від 09 травня 2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України за зверненням ОСОБА_4 ..

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

У Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини і громадянина (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь - які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.

Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK).

Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути як реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, так і суб`єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.

У справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що об`єктивна неупередженість суду полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При цьому, у справі «Морріс проти Об`єднаного королівства» Європейський суд з прав людини пояснив: Щодо питання безсторонності існує два аспекти цих вимог. По-перше, суд має бути суб`єктивно вільним від особистої упередженості чи необ`єктивності. По-друге, він має також безстороннім з об`єктивного погляду, для чого він має надати істотні гарантії, аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви стосовно цього.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у праві «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обов`язкові для врахування судами України.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Зважаючи на вищенаведені положення закону та встановлені обставини, слід прийти до висновку, що з метою забезпечення особам, що беруть участь у справі, довіри до суду, який розглядає справу, для створення умов, при яких відпадуть сумніви у неупередженості та безсторонності судді при розгляді справи, з метою недопущення будь-яких сумнівів у постановленому за наслідками розгляду справи рішення суду, у зв`язку з чим, вважаю за доцільне заявити самовідвід.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 40,41 259-260 ЦПК України, -

ухвалив:

Задовольнити самовідвід судді Мартинишин М.О. у цивільній справі №465/2673/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Червоноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжтериторіального управління міністерства юстиції (м.Львів) про визнання не чинним та скасування юридичного факту про батьківство та усунення від спадкування.

Матеріали справи передати до цивільної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на автоматизований розподіл для повторного визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: Мартинишин М.О.