ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року

м.Суми

Справа №577/1574/18

Номер провадження 22-ц/816/6/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Конотопський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 червня 2019 року в складі судді Гетьмана В.В., постановленого у м. Конотоп, повне судове рішення складене 18 червня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у квітні 2018 року, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, батьком дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виключити відомості з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини. Внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона познайомилася з відповідачем у листопаді 2015 року і вони зустрічалися. Вказує, що у них з відповідачем були близькі стосунки, в результаті яких, вона завагітніла. Про вказані обставини вона повідомила позивача, який не заперечував проти народження дитини. ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила доньку ОСОБА_3 , але відповідач після народження дитини почав уникати зустрічей з нею, дитиною не цікавиться і не виявляє жодного бажання з нею бачитися. Зазначає, що оскільки дитина народилася не в шлюбі, вона була позбавлена можливості записати батьком дитини відповідача.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.06.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги тих обставин, що нею було надано всі необхідні біологічні зразки для проведення судово генетичної експертизи, однак для надання своїх біологічних зразків для проведення експертизи не з`явився відповідач по справі. Таким чином, експертизу не було проведено саме з вини відповідача. Також суд зазначає, що суд безпідставно прийняв до уваги Консультативний висновок Центру планування сім`ї і репродукції людини, згідно якого ОСОБА_2 не плідний, оскільки вказаний висновок не відповідає вимогам Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 28/о «Консультативний висновок спеціаліста», затвердженої наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкції щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форм власності та підпорядкування».

Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що він знайомий з ОСОБА_1 , однак у близьких стосунках з нею не перебував. Позивачу відомо, що відповідач одружений, але спільних дітей з дружиною не має через проблеми зі здоров`ям. Вказує, що жодного відношення до народження позивачкою дитини він не має і ця обставина його не стосується. Жодних доказів їх спільного проживання чи кровного споріднення з дитиною позивач до суду не надала. Зазначає, що призначену судом першої інстанції експертизу не було проведено не лише з його вини, але й з вини позивачки, яка не оплатила її проведення. Просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд у її задоволенні відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій повідомляє, що проти вимог апеляційної скарги не заперечує, просить розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту батьківства відповідача, оскільки причиною не проведення судово генетичної експертизи була не тільки неявка відповідача для надання біологічних зразків з метою її проведення, але й не сплата позивачем грошових коштів за її проведення. Крім того, в матеріалах справи наявний Консультативний висновок Центру планування сім`ї і репродукції людини, згідно якого ОСОБА_2 не плідний.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з такого.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька позивача ОСОБА_3 (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження дитини від 06.12.2016 року серія НОМЕР_1 її батьком значиться ОСОБА_4 . Малолітня ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю та дідусем (а.с. 12).

11.04.2018 року позивачем заявлено клопотання про проведення судово генетичної експертизи (а.с.14), яке ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31.07.2018 року було задоволено.

Консультативним висновком Центру планування сім`ї і репродукції людини від 23.05.2018 року, відповідачу визначено діагноз первинна безплідність та встановлено, що останній практично не плодовитий. (а.с. 84).

22.01.2019 року від Київського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи (а.с. 146). Причиною неможливості проведення експертизи послугувало те, що відповідач не з`явився для відбору біологічних зразків. Крім того, позивачем не надано завіреної копії документа, що засвідчує оплату рахунку за проведення експертизи.

Під час розгляду справи апеляційним судом були задоволено клопотання позивача про допит свідків та повторного призначення судово імунологічну експертизи для встановлення батьківства відповідача відносно її малолітньої доньки.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 14.08.2019 року у даній справі призначено судово імунологічну експертизу, проведення якої було доручено Обласному комунальному закладу «Сумське обласне бюро судово медичної експертизи» для встановлення групи належності крові ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , а також Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи для проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення чи є ОСОБА_2 біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 . Відповідно до повідомлення ОКЗ «Сумське обласне бюро судово медичної експертизи» проведення судово імунологічної експертизи виявилося неможливим через те, що позивач з дитиною та відповідач не з`явилися для відбору зразків крові та слини. (том 2 а.с. 17).

З оглянутих судом індивідуальної карти вагітної та породіллі за №61 ОСОБА_1 , які були витребувані для направлення на експертизу, вбачається, що у графі прізвище і місце роботи чоловіка внесено батько позивача - ОСОБА_6 ,1964р. народження; у п.2 діагноз запис що вагітність друга, пологи перші; у п.3 результат вагітності пологи вчасні 40 тижнів, дата 03.12.2016, дитина вагою 3670г.

Згідно огляду медичної карти стаціонарного хворого 12521 дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.12.16 по 15.12.16 перебувала на лікуванні у відділенні потології народжених та недоношених дітей КП Сумської обласної дитячої клінічної лікарні. У п.4 цієї карти є відмітка тільки про матір дитини.

Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

За правилами ч. 1 ст. 126 СУ України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. (ч. 1 ст. 128 СК України). Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Тобто, за заявою матері.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положення, згідно з яким жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі, зазначеної категорії, від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо, унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Призначена судом першої інстанції судово генетична експертиза не була проведена через неявку відповідача до Київського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України та не оплату її проведення позивачем. Разом з цим, ні відповідач, ні позивач не з`явилися і до Обласного комунального закладу «Сумське обласне бюро судово медичної експертизи» для відбору біологічних зразків, з метою проведення призначеної судом апеляційної інстанції судово імунологічної експертизи, клопотання про проведення якої заявила саме позивач. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у не проведенні вказаних експертиз, наявна також і вина позивача, оскільки проведення таких експертиз стало неможливим, як через не оплату, так і через подальшу неявку на відібрання біологічних зразків з боку позивача. Таким чином, оскільки експертизи проведені не була з вини обох сторін, то відповідно відсутні і підстави для визнання факту ухилення від проведення експертизи лише тільки відповідача по справі.

В судовому засіданні позивач підтвердила, що виконувала обов`язки помічника депутата Сумської обласної ради відповідача по справі. Також позивач підтвердила, що дійсно приблизно 2 тижні тому подала до правоохоронних органів заяву про вчинення відносно неї злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості. На даний час питання про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вирішено.

Під час судового розгляду були допитані в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Так, свідок ОСОБА_8 1952 року народження повідомила суду, що вона є двоюрідною бабусею позивачки та мешкає з нею за однією адресою. Із відповідачем свідок ОСОБА_8 познайомилася, коли останній купив дитині коляску та привіз її до них додому. Вказує, що зустрічатися з позивачкою, відповідач почав у грудні 2015 року, поздоровляв останню з днем народження та дарував їй в цей день квіти, підвозив додому, привозив продукти харчування та фрукти, відвозив позивачку на УЗІ та до пологового будинку. Надавав позивачці грошові кошти до народження дитини в сумі 3000 грн. та ще 3000 грн. після її народження. Зазначає, що наступного дня після народження дитини відповідач їй подзвонив та привітав з народженням правнучки.

Свідок ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 в судовому засіданні повідомила, що з позивачкою познайомилася влітку 2015 року, оскільки вони разом з нею проживали по сусідству в одному гуртожитку, свідок ОСОБА_9 в кімнаті № 170, а позивачка в кімнаті 167. Зазначає, що позивач працювала у Конотопській міській раді помічницею мера. Крім того, свідок ОСОБА_9 , дізналася від позивачки, що взимку 2015 року позивач познайомилася з відповідачем. Після того, свідок ОСОБА_9 бачила, як позивачку забирав та підвозив відповідач на автомобілі. Також, бачила їх разом в центрі міста Конотоп, де позивач їй представила відповідача. Зазначає, що відповідач приблизно п`ять разів залишався ночувати у позивача, іноді уходив від неї вночі. Вказані обставини свідку були відомі, оскільки вона іноді серед ночі прокидалася та ходила на кухню ставити чайник і по дорозі на кухню зустрічала відповідача.

Свідок ОСОБА_10 1955 року народження повідомив у судовому засіданні про те, що він є сусідом позивача. Відповідача він бачив на сесії Конотопської міської ради, оскільки іноді відвідував засідання міської ради. Вказує, що відповідач приїжджав до позивачки на власному автомобілі, як до народження дитини так і після її народження, і проходив до кімнати позивачки. Після народження дитини брав дитину на руки. Свідок зазначив, що він не може стверджувати того, що дитина народжена від відповідача, проте зазначив, що дитина схожа на відповідача.

Позивач в судовому засіданні підтвердила покази свідків та зазначила, що до декрету вона працювала секретарем міського голови. Почала працювати з жовтня 2015 року і на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначила, що з відповідачем познайомилася на роботі.

Колегія суддів не може прийняти як доказ зовнішню схожість відповідача та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на фотографіях, що містяться в матеріалах справи та на диску, оскільки така схожість не може бути переконливим доказом кровної спорідненості з відповідачем (том. 1 а.с. 13, а.с. 80). З аудіо запису, що наданий позивачем до суду вбачається, що відповідач повідомив позивача лише про те, що прийде на день народження до дитини, проте не називав його донькою, т.т. не вказана вав, що дитина його. (том. 1 а.с.13).

Також колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявний консультативний висновок Центру планування сім`ї і репродукції людини від 23.05.2018 року, згідно з яким, відповідачу встановлено діагноз первинна безплідність, та зазначено, що відповідач практично не плодовитий.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання щодо походження дитини від батька суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, однак, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не було надано інших доказів, що підтверджують кровну спорідненість відповідача з народженою позивачем дитиною, а тому, через недоведеність факту кровної спорідненості відповідача з дитиною суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову. При цьому колегія суддів зазначає, що вказана обставина не позбавляє позивача на повторне звернення до суду при наявності додаткових доказів кровної спорідненості відповідача з дитиною.

Отже, відмовляючи у позові, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не було представлено суду переконливого доказу, який би без припущень доводив визнання відповідача батьком її дитини. Ці висновки суду першої інстанції не були спростовані і додатковими доказами, дослідженими апеляційним судом, а саме матеріалами медичних карт, як позивача так і доньки та показаннями свідків, оскільки всі ці докази не містять інформації про те, що відповідач визнавав дитину своєю.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

І.В. Орлов