Дата документу 08.12.2020 Справа № 334/1680/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний номер справи № 334/1680/20

Провадження № 22-ц/807/3608/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя в складі судді Ісакова Д.О. від 06 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

В обґрунтування позову зазначив, що сторони 20 серпня 2011 року зареєстрували шлюб та у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .

З січня 2020 року шлюбні відносини між сторонами були припинені, сторони почали проживати окремо, а позивач звернувся з позовом про розірвання шлюбу.

Відповідач разом з сином - ОСОБА_3 2012 р.н. зареєстровані та постійно проживають за адресою АДРЕСА_1 . В свою чергу позивач зареєстрований за іншою адресою, а саме АДРЕСА_2 .

Як зазначає позивач, після остаточного припинення шлюбних відносин, з січня 2020 року ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та у його вихованні.

Позивач просить усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у його вихованні, визначивши ОСОБА_1 наступні способи участі у спілкуванні та вихованні сина:

побачення з сином кожні перші та треті вихідні кожного місяця у період часу з 18 години 00 хвилин п`ятниці до 20 години 00 хвилин неділі з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів без присутності матері дитини;

спільний відпочинок разом із сином у період часу з 01 серпня до 31 серпня включно кожного року з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України без присутності матері дитини;

спільний відпочинок разом із сином протягом всіх зимових канікул сина кожного року з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України без присутності матері;

побачення з сином з 08 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин кожного року у такі світкові та неробочі дні: 1 січня (Новий рік), 7 січня і 25 грудня (Різдво Христове), 8 березня (Міжнародний жіночий день), 1 травня (День праці), 9 травня (День перемоги), 28 червня (День Конституції України), 24 серпня (День незалежності України), 14 жовтня (День захисника України), один день у (неділю) (Пасха) (Великдень), один день (у неділю) (Трійця), 6 листопада (День народження ОСОБА_3 ) та 31 серпня (День народження позивача), з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів без присутності матері дитини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у вихованні сина, які створює ОСОБА_2 , визначивши йому такі способи участі у спілкуванні з сином та у його вихованні, враховуючи бажання дитини, його режим дня та стан здоров`я:

перший і третій тиждень місяця з 18 години 00 хвилин п`ятниця до 20 години 00 хвилин неділі, з можливістю вільного пересування по місту та за його межами, без присутності матері, за умови, що батько повертає дитину за місцем проживання матері;

спільний відпочинок дитини разом з батьком на час його відпустки порівну з матір`ю дитини, в тому числі за межами міста, без присутності матері, за умови своєчасного інформування матері дитини про наміри проведення такого відпочинку та повідомлення про подальше місце перебування дитини;

у період осінніх, зимових, весняних дитячих канікул та святкових днів, порівну з матір`ю дитини, в тому числі за межами міста, без присутності матері, за умови своєчасного інформування матері про наміри проведення такого відпочинку та повідомлення про подальше місце перебування дитини.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи і наявним доказам.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що, на його думку, рішення суду першої інстанції є нечітким та неясним, містить незрозумілі формулювання, що унеможливить його примусове виконання. Вказує, що йому незрозумілі поняття «за межами міста» «святкові дні» «порівну з матір`ю дитини» які використані у рішенні. Зазначає, що на його думку судом повинно було бути розтлумачено в який спосіб та у який час позивач повинен інформувати відповідачку про намір побачитись з сином, повинно було бути визначено конкретні дати відпустки позивача, в які він має право на спілкування з сином, а також вказано хто та яким чином повинен враховувати бажання дитини, режим дня та стан її здоров`я.

Вважає, що недоліки рішення не можуть бути усунуті шляхом його роз`яснення, що останнє порушує права малолітньої дитини, а судом на основу судового рішення було взято висновок органу опіки та піклування. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що у відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Железняк А.В. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, зазначивши, що в такому формулюванні рішення неможливо виконати примусово.

Відповідач та представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи, причини неявки не повідомили. Будь-яких заяв або клопотань від них на час розгляду справи до апеляційного суду не надходило ( а.с.90, 91,93).

Колегія суддів, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Железняк А.В. дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Дніпровським районним у м. Запоріжжі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 , актовий запис про народження № 1190, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 335/1853/20 від 15 липня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи № 04-28/4-2089 та 04-28/4-2100 від 03.02.2020.

Позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою у паспорті позивача серії НОМЕР_2 .

Сторони не дійшли згоди щодо визначення способів участі у вихованні, спілкуванні батька з малолітнім сином, який проживає окремо від нього.

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) 01.03.2019, консультативних висновків КУ «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР від 07.05.2018 та 12.08.2018 ОСОБА_3 хворіє на хронічних вірус Ебштейн-Барра, лімофоденід, рецидивуючий стафілококко-стрептококовий ріносинусит.

Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району від 25.09.2020 № 05/01-27/1311 наданого у справі № 334/1680/20 та складеного за участі батьків, порядок участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно визначити, враховуючи бажання дитини, його режим дня та стан здоров`я, наступним чином:

- перший і третій тиждень місяця з 18.00 п`ятниці до 20.00 неділі, з можливістю вільного пересування по місту та за його межами, без присутності матері, за умови, що батько повертає дитину за місцем проживання матері;

- спільний відпочинок дитини разом з батьком на час його відпустки порівну з матір`ю дитини, в тому числі за межами міста, без присутності матері, за умови своєчасного інформування матері дитини про наміри проведення такого відпочинку та повідомлення про подальше місце перебування дитини;

- у період осінніх, зимових, весняних дитячих канікул та святкових днів порівну з матір`ю дитини, в тому числі за межами міста, без присутності матері, за умови своєчасного інформування матері про наміри проведення такого відпочинку та повідомлення про подальше місце перебування дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції встановивши, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з сином, виходив з рівності прав обох батьків, щодо спілкування з дитиною та констатував наявність порушення прав позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні рішення правомірно взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, який складено з дотриманням ст. 141, 153, 157 СК України, щодо рівності прав батьків, необхідності особистого спілкування з дитиною того з батьків хто проживає окремо, незалежності обсягу прав батька від факту розірвання шлюбу.

Позивачем в апеляційній скарзі не зазначено жодних обставин, що могли б бути підставою для відступу від висновку органу опіки та піклування. Дослідивши вказаний висновок, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що останній не суперечить інтересам дитини, в тому числі на вільне спілкування з батьком.

Щодо доводів апеляційної скарги про не зазначення у рішенні суду дати побачень слід зазначити наступне.

Дати відпустки позивача, не вказані останнім у позовній заяві. За змістом доводів позовної заяви та апеляційної скарги, ОСОБА_1 також не визначає тривалість такої відпустки, тому суд першої інстанції об`єктивно був позбавлений можливості визначити початкову та кінцеву дату відпустки позивача та період в який позивач має право спільного відпочинку з сином.

Можливість визначення конкретних дат святкових днів, періодів осінніх, зимових, весняних дитячих канікул чи дати відпустки позивача влітку судом першої інстанції є спірним, оскільки дати таких канікул не є сталими та кожен рік можуть змінюватись.

Щодо посилання апеляційної скарги на неможливість виконання рішення суду через те, що в рішенні не зазначено конкретних дат чи не визначено назву міста за межі якого позивач має право виїжджати з сином на відпочинок слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

За змістом положень 5-8 розділу IX «Інструкції з організації примусового виконання рішень», що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклику час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

При виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.

За наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Отже, у випадку невиконання відповідачем ОСОБА_2 рішення суду у добровільному порядку, рішення суду, а саме відповідний виконавчий документ виданий на його підставі, може бути пред`явлений позивачем до органів Державної виконавчої служби.

Відсутність дати, часу чи місця побачень не перешкоджає виконанню такого рішення, оскільки останні можуть бути визначені державним виконавцем у межах виконавчого провадження з врахуванням рішення суду.

Також статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надано право на звернення до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення в порядку ст. 272 ЦПК України.

Інших доводів, які б були правовою підставою для прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують і зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий: Кримська О.М.

Судді: Дашковська А.В

Кочеткова В.І.