Справа № 182/8828/19
Провадження № 2-о/0182/15/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.03.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Друга Нікопольська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини.

01 листопаду 1988 року за договором купівлі - продажу вона придбала у свою власність 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу житлового будинку був посвідчений державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І., яка на даний час там вже не працює. Вказаний договір купівлі - продажу 1/2 частки зазначеного житлового будинку є правовстановлюючим документом, що підтверджує її права на нього. Договір купівлі - продажу 1/2 частки вказаного житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Лещинською О.І., виконаний державною українською мовою. В ньому її прізвище, ім`я та по батькові теж виконані державною мовою. Однак, допущена помилка в її імені (замість « ОСОБА_2 » в договорі купівлі - продажу її ім`я зазначено як « ОСОБА_3 »). З метою виправлення помилки вона двічі зверталася до другої Нікопольської державної нотаріальної контори, але, як виявилося, державний нотаріус Лещинська О.І. там вже не працює. Вона зверталася до іншого державного нотаріуса з метою внесення виправлення в зазначений договір купівлі - продажу частки житлового будинку, але в усній формі отримала відмову у внесенні змін в цей договір. Така відмова в письмовій формі їй не була надана, замість письмовий відмови вона отримала роз`яснення, що з цього приводу їй слід звернутися до суду із заявою про встановлення належності правовстановлюючого документу. При укладенні та нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу покупець і продавець надавали нотаріусу свій паспорт (на той час - паспорт громадянина СРСР), в якому російською мовою її ім`я було зазначено як « ОСОБА_3 ». При нотаріальному оформленні договору купівлі - продажу та його посвідченні в договорі її прізвище та по батькові зазначили українською мовою, а її ім`я зазначили з помилкою: замість « ОСОБА_2 » зазначили « ОСОБА_3 ». Крім того, нотаріус їй роз`яснила, що у разі внесення змін або виправлення в договорі необхідна присутність двох сторін: покупця та продавця. Але місце проживання продавця ОСОБА_4 їй не відомо. З вказаного договору купівлі - продажу 1/2 частки житлового будинку від 01.11.1988 року вбачається, що вказана 1/2 частка житлового будинку належала продавцю ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 19.01.1988 року, зареєстрованому в Нікопольському МБТІ 27.07.1988 року та згідно довідки БТІ № 8582 від 20.09.1988 року. Продавець ОСОБА_4 відразу ж після державної реєстрації вказаного майна на своє ім`я почала займатися питанням його відчуження, оскільки мала намір змінити місце свого проживання. Місце її перебування на даний час їй невідомо. В зв`язку з тим, що в зазначеному правовстановлюючому документі її ім`я невірно зазначено як « ОСОБА_3 », замість « ОСОБА_2 », їй необхідно в судовому порядку встановити його належність саме їй. На даний час вона не має можливості внести зміни до вказаного договору купівлі - продажу 1/2 частки зазначеного житлового будинку. У подальшому без встановлення факту належності їй вказаного правовстановлюючого документу для здійснення свого права власності у частині користування та розпорядження вказаним нерухомим майном у неї виникнуть проблеми та складнощі в зв`язку з тим, що її паспортні дані в договорі купівлі - продажу 1/2 частки житлового будинку не відповідають її даним, зазначеним у паспорті громадянина України. Виявлена помилка в договорі купівлі - продажу 1/2 частки житлового будинку перешкоджає їй у здійсненні свого права власності на це нерухоме майно. Тому і виникла необхідність у встановленні факту належності їй зазначеного правовстановлюючого документу. Той факт, що вказаний вище договір купівлі - продажу 1/2 частини житлового будинку від 01 листопада 1988 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, належить їй, ОСОБА_1 , і відомості, що в ньому містяться, відносяться до неї, підтверджується іншими документами, що посвідчують її особу, а саме - паспортом на ім`я ОСОБА_1 , довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу, що посвідчують її особу. Вона змушена звернутися до суду з вказаною заявою оскільки від встановлення вказаного факту залежить її право на вказане нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зі змісту ст.315 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, належності правовстановлюючого документу особі прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Тому вона вимушена звернутися до суду з цією заявою.

Заявниця в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги заяви підтримала.

Представник заінтересованої особи до суду також не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. При постановленні рішення покладалась на розсуду суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами, можуть встановлюватися факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Як встановлено в судовому засіданні, 01.11.1988 року за договором купівлі - продажу заявниця придбала у свою власність 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу житлового будинку був посвідчений державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І. (а.с.4-5). Вказаний договір купівлі - продажу 1/2 частки зазначеного житлового будинку є правовстановлюючим документом. Договір купівлі - продажу 1/2 частки вказаного житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Лещинською О.І., виконаний державною українською мовою. В ньому прізвище, ім`я та по батькові сторін договору також зазначені державною мовою. Однак, допущена помилка в імені заявниці (замість « ОСОБА_2 » в договорі купівлі - продажу її ім`я зазначено як « ОСОБА_3 »). З метою виправлення помилки заявниця зверталася до другої Нікопольської державної нотаріальної контори, але державний нотаріус Лещинська О.І. вже не працює. Заявниця зверталася до іншого державного нотаріуса з метою внесення виправлення в зазначений договір купівлі - продажу частки житлового будинку, але в усній формі отримала відмову у внесенні змін в цей договір. Така відмова в письмовій формі заявниці не була надана, замість письмової відмови заявниця отримала усні роз`яснення, що з цього приводу їй слід звернутися до суду із заявою про встановлення належності правовстановлюючого документу. При укладенні та нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу покупець і продавець надавали нотаріусу свій паспорт (на той час - паспорт громадянина СРСР), в якому російською мовою ім`я заявниці було зазначено як « ОСОБА_3 ». При нотаріальному оформленні договору купівлі - продажу та його посвідченні в договорі прізвище та по батькові заявниці зазначено українською мовою, а її ім`я зазначено з помилкою: замість « ОСОБА_2 » зазначено « ОСОБА_3 ». Крім того, для внесення змін або виправлення в договорі необхідна присутність двох сторін: покупця та продавця. Однак, місце проживання продавця ОСОБА_4 заявниці зараз не відомо. Виявлена помилка в договорі купівлі - продажу 1/2 частки житлового будинку перешкоджає заявниці у здійсненні свого права власності на це нерухоме майно.

За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявниці задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, п.6 ч.1 ст.315, 317, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), правовстановлюючого документу договору купівлі - продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І. та вважати встановленим той факт, що відомості, які в ньому містяться, відносяться до ОСОБА_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал