22-ц/812/2036/20Провадження №22-ц/812/2036/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 грудня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №488/4087/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Корабельний районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Чернявської Яни Анатоліївни у приміщенні цього суду 20 жовтня 2020 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а :

03 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою по справі ОСОБА_1 , зареєстрований 17 лютого 1990 року Миколаївською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області, актовий запис № 2.

Позов мотивований тим, що шлюбні відносини із відповідачкою припинені протягом тривалого часу, вони з відповідачкою є сторонніми людьми, кожен окремо займається своїм життєзабезпеченням, спільного господарства сторони не ведуть, їхні спільні діти є повнолітніми і проживають окремо. Збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного і суперечить інтересам позивача.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року сторонам по справі було надано строк для примирення в шість місяців відповідно до статті 111 СК України та положень ст. 240 ЦПК України, і зв`язку з чим провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення.

Провадження по даній справі поновлено ухвалою суду від 09 червня 2020 року.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 20 жовтня 2020 року позов задоволений.

Постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17 лютого 1990 року Миколаївською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області, актовий запис №2. ОСОБА_1 залишено шлюбне прізвище - « ОСОБА_3 ».

Рішення суду мотивовано тим, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть, неповнолітніх дітей не мають, а у наданий для примирення судом строк примирення між сторонами не відбулося, тому суд вважав позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, прийнято без належної оцінки доказів. Судом неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають матеріалам справи. Відповідачка не згодна з висновком суду про неможливість примирення сторін, оскільки у них з позивачем міцна сім`я. Суд безпідставно відхилив клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи, незважаючи на її заяву, мотивовану запровадженням карантинних заходів та необхідністю отримання правової допомоги. Суд також, задовольняючи позов проігнорував її посилання на невирішення у разі розлучення її побутових питань, тоді як вона є особою з інвалідністю ІІ групи (житлового, надання їй утримання позивачем).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, 17 лютого 1990 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано 17 лютого 1990 року Миколаївською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області, актовий запис №2.

Шлюбні відносини між сторонами припинені. Спільне господарство сторони не ведуть.

Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, повнолітні донька та син мешкають окремо.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Оскільки позивач ОСОБА_2 наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що їх з ОСОБА_1 шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними тривалий час припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити його інтересам, і відповідачка такі обставини в суді не спростувала, а у наданий судом строк для примирення сторони не відновили подружні стосунки та не примирилися, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

Такий висновок суду ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та належним чином оцінених доказах.

Аргументи апеляційної скарги судом відхиляються як безпідставні.

Так, відповідачка ОСОБА_1 посилається на те, що суд в порушення норм матеріального та процесуального права не вжив необхідних та достатніх заходів щодо примирення сторін.

Проте такі доводи не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Статтею 11 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року сторонам по справі було надано строк для примирення в шість місяців відповідно до статті 111 СК України та положень ст. 240 ЦПК України, і зв`язку з чим провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення.

Провадження по даній справі поновлено ухвалою суду від 09 червня 2020 року.

Тобто судом вжиті передбачені законом заходи щодо примирення подружжя шляхом надання для цього строку.

Щодо ненадання судом повторного строку для примирення, його продовження, законом такі дії суду не передбачені, а відповідних заяв від сторін стосовно цього не надходило, тому відповідачка безпідставно посилається на невжиття судом заходів для збереження сім`ї сторін.

Крім того, доводами апеляційної скарги також є порушення судом першої інстанції її прав через те, що суд не з`ясував, чи є у сторін по справі неврегульовані спори відносно майна, а також не звернув уваги на невирішення побутових питань відповідачки, яка є особою з інвалідністю ІІ групи (житлового питання та питання надання їй утримання ОСОБА_2 ).

Відповідно до частини 2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

А отже, такі доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 також не приймаються до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що з такими вимогами ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_1 до суду не звертались, тому відсутні підстави для їх розгляду.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що суд, незважаючи на заяву відповідачки про перенесення судового засідання, розглянув спір.

Як вбачається з матеріалів справи, після відновлення провадження у справі ухвалою суду від 09 червня 2020 року, розгляд справи було призначено судом на 31 липня 2020 року, сторони у судове засідання не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 20 жовтня 2020 року, про що ОСОБА_4 повідомлена завчасно, 08 жовтня 2020 року, засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням (а.с. 30).

20 жовтня 2020 року в судове засідання сторони не з`явилися. ОСОБА_1 особисто через канцелярію суду подала заяву про відкладення судового засідання у справі, пославшись на запроваджені карантинні заходи, незадовільний стан здоров`я та необхідність отримання правової допомоги.

Суд вважав за можливе розглянути справи у відсутність сторін з огляду на те, що у наданий строк сторони не примирилися.

Оскільки відповідачка була повідомлена про час та місце судового засідання у відповідності з вимогами статей 128, 130 ЦПК України, а викладені нею у заяві причини неявки неможна вважати поважними, виходячи з того, що у заяві відсутнє обґрунтування того, як карантинні заходи перешкоджають участі у судовому засіданні з огляду на те, що заява про відкладення справи була подана ОСОБА_1 особисто; відсутні докази погіршення стану здоров`я; відсутні докази неможливості отримати правову допомогу з урахуванням тривалого строку судового провадження, колегія суддів вважає, що у суду були передбачені частинами 2, 3 статті 223 ЦПК України підстави для розгляду справи за відсутності відповідачки.

Ураховуючи наведене та вимоги статті 375 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке постановлено відповідно до положень матеріального права та з дотриманням вимог процесуального закону.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції про задоволення позову залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________________

Повний текст постанови виготовлено 15 грудня 2020 року