Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/7251/19

провадження № 2/755/6622/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Савченко Н.П.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 50% додаткових витрат на малолітню дитину, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 30 353,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 13.11.2014 р. ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва затверджено мирову угоду між ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , та ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за умовами якої на ОСОБА_8 було покладено обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_4 повноліття. У подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2017 р. було стягнуто аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 до утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 1200 грн. щомісячно, починаючи з 09 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2019 р. збільшено розмір аліментів з 1200 грн. на 1800 грн. до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Позивач зазначає, що за її дорученням 31.08.2018 р. її мати ОСОБА_6 підписала договір про навчання ОСОБА_5 в школі «Оксфорд пройм академі лімітед», також за її дорученням на виконання умов договору про навчання ОСОБА_6 провела оплати: за вересень 2018 р. у розмірі 100 дол. США, що за курсом НБУ на час оплати на 04.10.2018 р. за 1 дол. США 28,32 грн. становило 2 832 грн.; за жовтень та листопад 2018 р. у розмірі 200 дол. США, що за курсом НБУ на час оплати на 01.11.2018 р. за 1 дол. США 28,11 грн. становило 5 622 грн.; за грудень 2018 р. та січень 2019 р. у розмірі 200 дол. США, що за курсом НБУ на час оплати на 05.12.2018 р. за 1 дол. США 28,12 грн. становило 5 624 грн.; за лютий та березень 2019 у розмірі 200 дол. США, що за курсом НБУ на час оплати на 08.01.2019 р. за 1 дол. США 27,70 грн. становило 5 540 грн.; за квітень та травень 2019 у розмірі 200 дол. США, що за курсом НБУ на час оплати на 27.03.2019 р. за 1 дол. США 26,98 грн. становило 5 396 грн. Таким чином, за навчання дитини було сплачено 900 у.о. Позивачем зауважено, що відповідач у добровільному порядку брати участь у додаткових витратах не бажає, питанням розвитку здібностей сина не цікавиться, усі питання вирішуються нею особисто, оскільки відповідач не виявляє бажання займатися питанням розвитку особистості дитини, у зв`язку з чим зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину у розмірі 50 % сплаченої за навчання суми. Питання вивчення англійської мови у ранньому віці спричинено розвитком особистих навичок дитини, його схильністю до запам`ятовування та розвитку вказаних здібностей для реалізації їх в майбутньому. В період з 01.09.2017 р. по 29.06.2018 р. малолітній ОСОБА_6 відвідував секцію кіокушинкай карате в ГО «Київський спортивний клуб бойових мистецтв», щомісячний благонадійний внесок за яку становив 600 грн. За весь період відвідування клубу позивачем за 10 місяців внесено 6 000 грн. Також позивач зазначає, що з її та відповідача дозволу у період з 24.01.2018 р. по 04.02.2018 р. ОСОБА_6 їздив разом з її батьками у Єгипет (Шарм Ель Шейх), загальна вартість путівки склала 40 358 грн., сума путівки на дитину становила 10 089,50 грн. Ще 30.01.2019 р. позивачем було придбано тур на 4-х осіб до Єгипту та зараховано 31 366 грн. за відпочинок, з яких сума на одну особу склала 7 841,50 грн. Вказує, що питання оздоровлення дитини у зимовий період має позитивні наслідки, оскільки у дитини підвищується імунітет. Відповідач з моменту народження сина не проявляв бажання проводити вільний час з дитиною, жодного разу не провів з дитиною спільного відпочинку. Крім того, 17.10.2017 р. було придбано дитячий комбінезон та зимові чоботи вартістю 4 543 грн. та 11.08.2018 р. придбано велосипед за 8 400 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, залишено без змін, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року скасовано, а справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року у справі № 755/8838/17 стягнуто аліменти з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого продавцем-консультантом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортделюкс», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 09 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2019 року у справі № 755/19511/18 збільшено розмір аліментів, встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року, що стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1200 грн. на 1800 грн. до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісяця.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо)

Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4 суми грошових коштів в розмірі 30 353,00 грн., визначених позивачем як 50% понесених додаткових витрат на дитину, - оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку навчанням дитини у школі «Окфорд пройм академі лімітед», відповідно укладеного між школою та ОСОБА_6 договору про навчання у школі № 05/07/2014 від 31.08.2018 р., а також придбання велосипеда - не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є поточними витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі на навчання, придбання одягу і взуття. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме позивачем понесено вказані витрати, ураховуючи, що договір про навчання дитини у школі № 05/07/2014 від 31.08.2018 р. укладено не з позивачем, а з бабусею дитини, ОСОБА_6 .

Крім того, не підлягають стягненню, як додаткові витрати на дитину, щомісячні благодійні внески на відвідування секції карате, оскільки благодійним внеском є добровільна сплата коштів, та відповідно до положення статті 185 СК України благодійні внески не є витратами, які законодавцем віднесені до додаткових витрат, що пов`язані із розвитком певних здібностей дитини, її талантів, хворобою тощо. При цьому судом ураховано, що позивачем не було погоджено з відповідачем питання та досягнення домовленостей щодо влаштування дитини на навчання у школу «Окфорд пройм академі лімітед», а також стосовно сплати благодійних внесків, як і отримання позивачем згоди від відповідача про оплату останнім вартості туристичних путівок на дитину.

Крім того, позивачем не доведено та матеріали справи не містять жодних доказів щодо рекомендації лікарів для оздоровлення дитини сторін саме в Єгипті, що б позитивно впливало на стан здоров`я дитини, у зв`язку з чим придбавалися путівки.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 79, 141, 155, 180, 185 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10 грудня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган