Справа №345/3823/20
Провадження № 2/345/1253/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2020 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: головуючої-судді Кардаш О.І., при секретарі Боднар Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Позов мотивує тим, що з18.01.2003 він перебував у шлюбі з відповідачем, який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.05.2018 розірвано. За час перебування в шлюбі сторонами набуто майно, яке є спільною сумісною власністю, і підлягає поділу, а саме квартира АДРЕСА_1 . Згідно звіту від 23.10.2020 про незалежну експерту оцінку квартири, ринкова вартість спірної квартири становить 255 162 грн. Зважаючи на викладене, позивач просить суд винести рішення яким провести поділ між ним та ОСОБА_2 спільного майна, визнавши за кожним право власності по Ѕ ч. на квартиру АДРЕСА_1 , а справу розглянути у його відсутності.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.10.2020 відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позов скористалася. Зокрема зазначила, що за час одруження вона з чоловіком жодних заощаджень не мала, а в жовтні 2013 вона довідалась про продаж 1-но кімнатної квартири на купівлю якої гроші, з дозволу матері, яка працювала в Італії, взяла у свого рідного брата ОСОБА_3 . Вказала, що спірне майно придбане за кошти, які їй фактично подарувала мама, а тому вона є її особистою власністю. З урахуванням викладеного, а також вимог чинного законодавства відповідач просить суд ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в повному обсязі.

Позивач своїм правом подання відповіді на відзив відповідно до норм ст.166 ЦПК України скористався. Зокрема, вказав, що аргументи відповідача, викладені у відзиві, заперечує, оскільки хоч ОСОБА_2 і зазначає, що придбала квартиру за подаровані їй кошти, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту набуття квартири за особисті кошти не надає. Тому, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_4 подав до суду письмові заперечення та просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували шлюбі (а.с. 4), який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.05.2018 розірвано.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За час перебування в шлюбних відносинах сторонами набуто майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою № 229053896 від 21.10.2020 Зокрема, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2013 № 3822, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Рожковецьким І.В., за ОСОБА_2 зареєстровано в цілому право власності на вищевказану квартиру (а.с. 16-17, 28-29).

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що підставою для визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя мали б бути спільно зароблені кошти подружжя, адже матеріалами справи не доведено факт купівлі спірного житла за кошти матері відповідача, як і не доведено того, що квартира купувалася не за спільні кошти сім`ї.

Крім цього, долучені відповідачем докази про працевлаштування матері закордоном також жодним чином не підтверджують її доводи, що спірна квартира була придбана саме за кошти її матері, які остання їй подарувала.

Поряд з цим, слід звернути увагу й на те, що у випадку дарування матір`ю відповідача коштів для придбання квартири, право власності ОСОБА_2 на спірне житло слід було оформити в інший спосіб, що призвело б до відсутності спору з даного приводу. Крім даного, фінансова допомога з боку матері відповідача є її правом, а не обов`язком, і не може впливати при прийнятті рішення про поділ майна подружжя.

Також не може суд взяти до уваги ряд доводів відповідача, зокрема про наявність у сторін дітей, які позивач не утримує, наявність кримінального провадження відносно нього тощо, оскільки це не є предметом даного судового розгляду.

Аналізуючи вищенаведені докази по справі, які досліджені судом, суд вважає, що в судовому засіданні доведено факт спільного проживання сторін з 2003 по 2018, і відповідно суд визнає придбану 28.10.2011 квартиру за адресою АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, Верховним Судом 12 у своїй постанові від 12.12.2018 (справа № 442/7505/14-ц, провадження № 61-4536св18) зроблено висновок, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм сімейного права та наявними в матеріалах справи письмовими матеріалами на підтвердження позовних вимог та заперечень, суд вважає, що слід провести поділ майна подружжя, визнавши за кожним із сторін по 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_2 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Провести поділ спільного майна між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 , жителькою АДРЕСА_2 , визнавши за кожним із них право власності по Ѕ ч. на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ: