Справа № 203/620/20
Провадження № 2-з/0203/27/2020
УХВАЛА

12.03.2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в особі судді Колесніченко О.В., розглянувши у провадженні № 2-з/0203/27/2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 пред`явив через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська позов до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», де третьою особою визначив приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, з вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи це тим, що вказаний приватний нотаріус вчинив виконавчий напис №6509 від 29 червня 2017 року про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в загальному розмірі 182 146,89 грн., при цьому порушивши норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, оскільки кредитний договір нотаріально не посвідчений та відсутні докази безспірності заборгованості, яка такою фактично не є.

10 березня 2020 року позивач подав через канцелярію суду клопотання про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження та перереєстрації квартири, загальною площею 76,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та накладення арешту на вищевказану квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_1 ..

В обґрунтування заяви посилається на те, що спірна квартира реалізована 03 лютого 2020 року державним виконавцем в рамках виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. №659 від 29 червня 2017 року про стягнення заборгованості у розмірі 182 146,89 грн. за кредитним договором від 11 червня 2010 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до Протоколу проведення електронних торгів №464140, з визначенням переможця та надання строку на внесення оплати на рахунок продавця до 17 лютого 2020 року. Дане житло є місцем реєстрації позивача та його єдиним житлом.

З метою уникнення негативних наслідків у разі продажу квартири, що можуть стосуватись законних майнових прав та інтересів позивача до моменту ухвалення судом остаточного рішення у даній справі, а саме у разі продовження виконання приватним виконавцем виконавчого напису, через очевидні ознаки протиправності рішень та дій виконавця, задля відновлення порушених прав позивача потрібно буде докласти значних зусиль та витрат, через що позивач просить вжити заходи забезпечення позову у такий спосіб.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10 березня 2020 року заява передана в провадження судді Колесніченко О.В.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень частини 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Слідуючи роз`ясненням, наданим у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, суд приймає до уваги, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення наведеної постанови Пленуму ВСУ, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що предметом пред`явленого позову є виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Швеця Р.О. про стягнення зі ОСОБА_1 грошових коштів - заборгованості загальною сумою 182146,89 грн. Спосіб захисту позивачем обраний у вигляді визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, заявлений спосіб забезпечення позову ніяким чином не пов`язаний з предметом позову, враховуючи, що відчуження квартири АДРЕСА_2 , не зможе утруднити виконання можливого рішення про задоволення позову або ускладнення ефективного захисту/поновлення порушених/оспорюваних прав позивача за захистом яких він звернувся до суду з вказаним вище позовом, оскільки у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову про визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення коштів таким, що не підлягає виконанню, виконання такого рішення не пов`язане з питанням відчуження новим власником нерухомості, з огляду на те, що оспорюваний виконавчий напис на час звернення з позовом виконаний, а інших вимог не заявлялося.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб, оскільки позивачем не доведено, що невжиття заявлених заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду саме про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, як співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії, арешту (що включає повну заборону як розпорядження, такі і володіння і користування будь-яким особам), також даний спосіб забезпечення позову не забезпечує збалансованості інтересів сторін і інших учасників судового процесу, всупереч вищенаведеним нормам, а відтак заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.149,151,153,260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала протягом 15 днів з дня підписання може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги відповідно до пп. пп. 15.1, 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська з правом на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у разі подання скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення копії цієї ухвали, а в іншій частині набирає законної сили з моменту підписання у день її складення.

Суддя О.В. Колесніченко