КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року

м. Київ

Головуючий суддя у 1 інстанції - Капшук Л.О.

справа №371/831/19

провадження № 22-ц/824/2721/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 11 вересня 1993 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з нею.

З травня 2019 року відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вона працює, має заробіток, проте отримуваних коштів бракує на утримання дитини. Просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до його повноліття.

Вирішено аліменти стягувати з 12 червня 2019 року.

Вирішено, що рішення в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 в межах суми платежу за один місяць за період з 12 червня 2019 року по 12 липня 2019 року в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає негайному виконанню. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття, починаючи з 08 листопада 2019 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення було порушено норми процесуального права, що призвели до порушення рівності сторін, неповного та неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, що є підставою для його скасування.

Указує, що не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, оскільки у зв`язку із виробничою необхідністю не проживав за зареєстрованим місцем проживання, на яке судом першої інстанції відправлялись повістки. В свою чергу, позивач, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за указаною адресою також зареєстрований і відповідач. Однак, позивач свідомо не повідомляла відповідача про розгляд справи про стягнення аліментів судом та про надходження поштової кореспонденції на ім`я відповідача, з метою позбавити його можливості надати свої доводи та заперечення щодо позовних вимог про стягнення аліментів.

Зазначає, що хоч він і проживає в місті Ладижин у зв`язку із службовою необхідністю, проте постійно приймав участь в утриманні як малолітнього сина, та і повнолітньої доньки, а також в утриманні позивачки, оскільки вважав це своїм обов`язком як батька, чоловіка та голови сім`ї.

21 грудня 2019 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Указує, що на час подання позову до суду, їй не були відомі ні розмір заробітної плати колишнього чоловіка, ні розмір отримуваних премій, а тому твердження відповідача про збагачення позивача у зв`язку із отриманням аліментів є неправдивим.

02 січня 2020 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що заперечення позивача проти доводів апеляційної скарги є суперечливі, не узгоджуються з викладеними самим позивачем в позовній заяві обставинами, та з наданими нею письмовими доказами.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статті 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов повністю суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вимог позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини його заробітку.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.

Згідно із частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин 1 та 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 вересня 1993 року. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом загсу Миронівської РДА Київської області 11 вересня 1993 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області 03 листопада 2008 року.

Дитина сторін проживає з позивачем. Вказані обставини підтверджені даними довідки №384, виданої Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області 04 червня 2019 року.

Вирішуючи спір про стягнення аліментів на утримання дитини суд першої інстанції дослідив обставини, які мають значення для визначення розміру аліментів та вирішив задовольнити позов і стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини.

Оскільки ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 є його батьком та на нього покладено однаковий із позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення їх спільного сина, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого права не досягнуто, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх спільного сина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Однак указані положення закону не свідчать про необхідність обмеження розміру аліментів, які присуджуються для сплати платником аліментів, мінімальним рекомендованим розміром аліментів.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналогічно, позивачка має право заявляти вимоги про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину у порядку позовного провадження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про наявність підстав для часткового задоволення вимог у розмірі 1/6 замість 1/4 частини заробітку відповідача, колегія апеляційного суду вважає їх необґрунтованими та недоведеними.

Так, відповідач у апеляційній скарзі підтвердив, що він зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , однак з 01 грудня 2013 року у зв`язку з виробничою необхідністю був відкомандирований до міста Ладижин у Вінницькій області, де він працює та проживає в службовій квартирі АДРЕСА_3 та навідує сім`ю у вихідні дні. Проживання за вказаною відповідачем адресою підтверджено договором оренди житла.

Отже, відповідач не заперечує обставини окремого проживання із позивачкою та сином, який проживає з матір`ю, а відтак і підстав звернення позивачки про стягнення аліментів.

Відповідач має постійний заробіток, що підтверджено довідкою Філії "Внутрішньогосподарського комплексу по виробництву кормів" ТОВ "Вінницька птахофабрика", доданою до апеляційної скарги.

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що 1/4 частина його заробітку значно перевищить розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак законом відповідна обставина як підстава для зменшення присудженого розміру аліментів не передбачена.

Відповідачем не наведено інших обставин, які згідно із статтею 182 СК України мають значення для встановлення меншого розміру аліментів, зокрема, що після сплати всіх обов`язкових платежів та аліментів розмір його доходу буде меншим ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, а відтак неспроможність його виплачувати аліменти у встановленому розмірі; наявність інших осіб, які перебувають на його утриманні, тощо.

Не можна також погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що розмір аліментів, який значно перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину стане способом збагачення позивачки, оскільки такі обставини не підтверджені доказами та носять характер припущень, що не може бути враховано судом.

У разі доведення відповідачем нецільового витрачання аліментів, він, як платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України у порядку, передбаченому статтею 186 СК України порядку.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього аліментів за період з початку червня по кінець серпня місяця 2019 року, коли син фактично постійно проживав з відповідачем в місті Ладижин не можуть бути підставою для скасування судового рішення у вказаній частині, оскільки відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яким у цій справі є 12 червня 2019 року.

Аліменти присуджуються судом до досягнення дитиною повноліття, є періодичними і повинні сплачуватись платником аліментів щомісяця.

Відповідачем у апеляційній скарзі також зазначено, що при визначені розміру аліментів у оскаржуваному рішенні не встановлено максимального розміру аліментів, а саме не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, які можуть бути стягнуті. Однак указані обставини не свідчать про неправомірне незастосування судом норм матеріального права, оскільки у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів, аналогічно визначення законом максимального розміру аліментів, є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів, що підлягає стягненню в межах мінімального чи максимального їх розміру станом на час виконання рішення.

Перебування дитини на канікулах, а відтак в іншому місці перебування окремо від матері, з якою дитина проживає постійно, не є підставою для позбавлення матері на отримання аліментів у цей період.

Не можуть бути також визнані обґрунтованими доводи апеляційної скарги про участь відповідача в утриманні сина шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок як підстава для скасування та зміни оскаржуваного судового рішення, оскільки між сторонами домовленість про розмір аліментів не була досягнута, платежі відбувались не постійно, та відповідачем указані грошові кошти сплачувались на власний розсуд.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія апеляційного суду дійшла висновку, що вони не спростовують викладених у рішенні місцевого суду висновків.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба