Справа № 155/1548/17 Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г. М.
Провадження № 22-ц/802/1163/20 Категорія: 5 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Лимаря Р. С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про виділ частки з нерухомого майна, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 21 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із даною позовною заявою до ОСОБА_6 , мотивуючи вимоги тим, що 26 травня 1965 року мати її чоловіка ОСОБА_7 придбала житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Фактично вона придбала частину вказаного будинку, яка складається з житлової кімнати площею 15,1 кв.м, кухні площею 9,8 кв.м та веранди площею 5,8 кв.м., з господарськими будівлями та побутовими спорудами. Після придбання вказаного житла ОСОБА_7 проживала в ньому разом зі своїм сином ОСОБА_8 . Позивач вказує, що вона після укладення шлюбу з ОСОБА_8 також стала проживати у вказаній частині житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Після її смерті ОСОБА_8 фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 також помер. Після смерті останнього позивачка прийняла спадщину та 25 жовтня 2011 року отримала в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно.

Позивач зазначає, що для оформлення своїх спадкових прав вона звернулась до Волинського бюро технічної інвентаризації, спеціалістами якого було визначено її частку, яка становить 1/4 спірного житлового будинку. Господарські будівлі були розподілені добровільно. В користуванні сім`ї позивачки залишились сарай Б-1 та сарай В-1, менша частина погребу (права сторона), яка відокремлена від іншої частини погребу окремими дверима (загальний вхід спільний). Колодязь лишився в спільному користуванні. Волинським бюро технічної інвентаризації позивачці було видано відповідні документи та технічний паспорт, на підставі яких нотаріус у свідоцтві про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2011 року зазначив 1/4 частку позивачки у житловому будинку і надвірних будівлях, що розташовані в АДРЕСА_1 і якому було присвоєно поштову адресу 5а.

ОСОБА_4 вказує, що починаючи з літа 2015 року, ОСОБА_6 та члени її сім"ї стали створювати їй перешкоди в користуванні господарськими будівлями та побутовими спорудами, зокрема, погребом та колодязем, мотивуючи це тим, що вказані споруди знаходяться біля житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить відповідачці. У зв`язку з цим, між сторонами постійно виникають суперечки та конфлікти.

Враховуючи наведене, позивачка просила суд виділити їй в натурі 1/4 частку в житловому будинку АДРЕСА_1 , та господарських будівель і споруд, які біля нього знаходяться, відповідно до висновку експертизи.

Під час розгляду даної справи ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач ОСОБА_6 померла, у зв"язку з чим в якості відповідачів судом ухвалою від 21 лютого 2019 року було залучено спадкоємців померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , яка є опікуном співвідповідачки, як правонаступників сторони у справі.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 21 вересня 2020 року позов задоволено повністю.

Виділено ОСОБА_4 в натурі у приватну власність 1/4 частину (25/100 частин) житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кімнату (1-3) площею 15,1 кв.м, кухню (1-2) площею 9,8 кв.м, веранду (1-1) площею 5,8 кв.м, ганок (а1), сарай (В-1), сарай (Б-1), 1/3 частину погреба з шийкою (Г) (права частина площею забудови 2,70х2,60м). Шийку погреба (Г) (площею забудови 0,8х3,40м) та колодязь (Д) залишено в спільному користуванні сторін.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 через свого уповноваженого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним із грубим порушенням матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позовні вимоги є безпідставними. Крім того, позивачем не надано технічних умов на вищевказане будинковолодіння, отже вона не підтвердила та не обґрунтувала свої позовні вимоги. Разом з тим, суд не звернув увагу на те, що за змістом ст.152 ЖК України у випадку переобладнання та перепланування жилого будинку, що передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідно отримання документів, що дають право на виконання таких робіт.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просив залишити її без задоволення.

Відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав прийнятним визначений висновком експерта варіант поділу спірного житлового будинку, господарських будівель та побутових споруд, за яким позивачці виділяються зазначені в рішенні приміщення по житловому будинку, господарських будівлях та спорудах без здійснення переобладнань, оскільки такий поділ не порушує порядок фактичного користування житловим будинком, який склався між сторонами, не потребує здійснення переобладнань та стягнення грошової компенсації.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду є правильним.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Норми статей 316, 317, 319 ЦК України передбачають, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд, і всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 26 травня 1966 року виконавчим комітетом Бережанківської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстрованого в реєстрі за №4, ОСОБА_7 стала власником житлового будинку, що розташований в селі Загаї Горохівського району Волинської області.

З реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Волинського обласного бюро технічної інвентаризації» №31439046 від 26 вересня 2011 року вбачається, що ОСОБА_7 була власником 1/4 частки житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 1966 року. Право власності ОСОБА_6 на 3/4 частки вказаного будинку не зареєстроване.

Зі спадкової справи після померлого ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що від імені ОСОБА_4 , яка є спадкоємицею за законом, до приватного нотаріуса надходила відповідна заява про прийняття спадщини і їй 25 жовтня 2011 року було видано свідоцтва про право на спадщину за законом. Інші спадкоємці, зокрема, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від прийняття спадщини відмовились згідно з поданими ними заявами.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2011 року, виданим приватним нотаріусом Красневичем О.А. та зареєстрованим в реєстрі за №3444, стверджується, що спадкоємцем майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина позивач у даній справі ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26 травня 1966 року виконавчим комітетом Бережанківської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстрованого в реєстрі за №4, право власності на який зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 26 вересня 2011 року за №34720760, належала ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її син, ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

З реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» №32098796 від 18 листопада 2011 року вбачається, що ОСОБА_4 є власником 1/4 частки житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2011 року, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Красневичем О.А.

Відповідно до актового запису про смерть №12 від 10 березня 2018 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зі спадкової справи після померлої ОСОБА_6 вбачається, що від імені ОСОБА_5 , яка є спадкоємицею за законом, та ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею за заповітом, до державного нотаріуса надходили відповідні заяви про прийняття спадщини. 16 листопада 2018 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки площею 2,3374 га, кадастровий номер :00:001:0183, та на 1/4 частку земельної ділянки площею 2,9428 га, кадастровий номер :01:002:0005, а ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки земельної ділянки площею 2,3374 га, кадастровий номер :00:001:0183, та на 3/4 частки земельної ділянки площею 2,9428 га, кадастровий номер :01:002:0005.

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №858/5, що складений 22 січня 2020 року, можливий варіант розподілу в натурі будинковолодіння по АДРЕСА_1 з урахуванням погреба і колодязя, який нормативно обґрунтований. Запропоновано такий варіант поділу:

Першому співвласнику (1/4=25/100 частин): веранда 1-1, кухня 1-2, кімната 1-3, ганок (а1), сарай (В-1), сарай (Б-1), 1/3 частина погреба з шийкою (Г) (права частина площею забудови 2,70х2,60м);

другому співвласнику (3/4=75/100 частин): коридор 2-1, кімната 2-2, кухня 2-3, кімната 2-4, кухня 2-5, 2/3 частин погреба з шийкою (Г) (ліва частина площею забудови 5,20х2,70м).

У спільному користуванні: шийка погреба (Г) (площею забудови 0,8х3,40м), колодязь (Д).

Експерт вказав, що грошова компенсація за відхилення від вартості, яка приходиться на ідеальні частки, не визначалася, так як розподіл проведений по фактичному користуванню приміщеннями будинку. Також у висновку вказано, що даний варіант поділу проведений по фактичному користуванню приміщеннями співвласниками, не передбачає втручання в несучі конструктивні елементи будинку, частини будинку мають кожний ізольовані входи і вони є автономними; в склад будинковолодіння в АДРЕСА_1 а входять: а) відповідно до інвентаризаційної справи №21 ВО БТІ станом на 05 вересня 2011 року: житловий будинок (А-1), прибудова (а), ганок (а1), сарай (Б-1), сарай (В-1); б) відповідно до технічного паспорта ВО БТІ станом на 10 листопада 2011 року: житловий будинок (А-1), прибудова (а), ганок (а1), сарай (Б-1), сарай (В-1), погріб з шийкою (Г), колодязь (Д).

Разом з тим, сторони в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ствердили, що як приміщення житлового будинку, так і всі прибудинкові будівлі і споруди були побудовані і були наявні ще на момент придбання спірної частини будинку ОСОБА_7 , в тому числі і погріб та колодязь, якими користувалися мешканці будинку. Вказані обставини підтверджені також матеріалами справи, зокрема і технічними документами та матеріалами експертизи.

Сторони також пояснили, що земельна ділянка ніким не приватизована, сторони не вирішували питання її поділу чи встановлення порядку користування, нових господарських споруд ніхто не будував, а лише літню кухню було перероблено під житловий будинок, якому присвоїли номер АДРЕСА_1 , а тому спірний будинок, в якому просить виділити позивачка в натурі 1/4 частину, зареєстрований під номером АДРЕСА_1 .

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що виділ часток (поділу) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановив, на підставі висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 22.01.2020 року № №858/5, можливість поділу спірного домоволодіння у натурі на 3/4 та 1/4 частки.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність врахування норм ст. 152 ЖК України, а саме щодо отримання документів, які дають право на виконання робіт з переобладнання систем загального користування, відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Статтею 152 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

З наданих у суді апеляційної інстанції пояснень представника позивача вбачається, що дійсно будинок має два входи, будь-яких втручань в облаштування систем автономного опалення, газо-, водопостачання та водовідведення, електропостачання, втручання в інженерні системи загального користування в даному випадку не передбачається. Електропостачання здійснюється до кожного співвласника окремо. Газопостачання є наявне лише до сторони будинку відповідачів.

Водопостачання спірного житлового будинку відсутнє, оскільки на території домогосподарства є колодязь, який використовується спільно сторонами, а тому не може бути виділено комусь особисто.

На думку апеляційного суду, враховуючи наведені обставини, не залишення колодязя та загального входу до погреба з шийкою у спільному користуванні, які є однією із складових системи життєзабезпечення будинку, зробить неможливим використання в повному обсязі об`єкта нерухомого майна кожним із власників своєї частини будинку.

За встановлення зазначених обставин висновки суду про наявність підстав для здійснення реального поділу спірного будинковолодіння в натурі за обраним судом варіантом є законним та обгрунтованим.

Таким чином, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано виділив саме ті приміщення у будинковолодінні, які зазначені у висновку експерта та фактично використовувалися сторонами впродовж тривалого часу.

Рішення суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 21 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді