22-ц/804/236/20
266/1468/19

Головуючий у І інстанції Пантелєєв Д.Г.
Єдиний унікальний номер 266/1468/19
Номер провадження 22-ц/804/236/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Зайцевої С.А.,

Пономарьової О.М.,

секретар Єфремова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому 0засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 жовтня 2019 року, ухвалене в м. Маріуполі Донецької області, у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний Банк «Приват Банк» (надалі АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 02 листопада 2007 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 31 січня 2019 року виникла заборгованість в сумі 219 721 грн. 27 коп., яка складається з: 3 999 грн. 42 коп. заборгованість за кредитом, 210 129 грн. 83 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 592 грн. 02 коп. заборгованість за пенею та комісією. Проте, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 119 904 грн. 72 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 999 грн. 42 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 02 листопада 2007 року по 30 травня 2018 року у розмірі 115 905 грн. 30 коп., а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду в розмірі 1 921 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 жовтня 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 3999 грн. 42 коп. та витрати з оплати судового збору у розмірі 57 грн. 63 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів по кредиту. Вказували на те, що посилання суду першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, не маючи обґрунтованих заперечень відповідача та відповідних доказів проти вимог позивача, є безпідставним. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином під розписку та судовими повістками (а.с. 131, 135, 136), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судове рішення в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір.

Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, банк просив стягнути з нього заборгованість в сумі 119 904 грн. 72 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 999 грн. 42 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 02 листопада 2007 року по 30 травня 2018 року у розмірі 115 905 грн. 30 коп.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність позичальника на випадок невиконання чи неналежного виконання умов договору, позивачем не надано.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2007 року ОСОБА_1 було підписано заяву, на підставі якої він отримав кредитну картку «Універсальна 30 днів пільгового періоду». Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 погодив, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 10).

Також, ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» (а.с. 113). Підписана відповідачем довідка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 3% на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.

Отже, апеляційний суд вважає, що підписані відповідачем заява та довідка свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу ОСОБА_1 на підставі кредитного договору б/н були надані кредитні карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , остання зі строком дії до останнього дня вересня 2015 року (а.с. 112).

З виписки про рух коштів вбачається, що відповідач користувався вказаними картками, здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товару, поповнення рахунку (а.с. 114-128).

Суд першої інстанції наданим позивачем доказам належної правової оцінки не надав, передчасно констатував недоведеність факту укладення між сторонами договору.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Переглядаючи рішення суду з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку встановлений до останнього дня вересня 2015 року.

Відповідно до умов укладеного договору, відповідач зобов`язалася сплачувати 36% річних за користування кредитом і оскільки сторони письмово не погоджували збільшення відсоткової ставки, розрахунок заборгованості по сплаті процентів необхідно проводити виходячи саме з цієї ставки річних, за винятком періоду, коли позивач зменшив цю ставку до 30% (з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року) та до 34,80% (з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року).

Отже, розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року становить: 3 999,42 грн. х 36 % : 365 днів х 183 дні : 100% = 721,87 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають проценти за користування кредитом, нараховані станом на 31 березня 2015 року в розмірі 3 672,62 грн. і проценти за користування кредитом за період часу з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 721,87 грн., а всього 4 394,49 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн. (а.с. 1). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2881,50 грн. (а.с. 80).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на 119 904,72 грн., задоволено в розмірі 8 393,91 грн., що складає 7% від суми заявлених вимог), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 134,47 грн. (1 921 грн. х 7%) за подачу позову до суду першої інстанції та 201,71 грн. за подачу апеляційної скарги (2 881,50 грн. х 7%), а разом 336,18 грн.

Враховуючи викладене, судове рішення в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості за процентами підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову в цій частині. В частині стягнення витрат по сплаті судового збору рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати, в частині стягнення витрат по сплаті судового збору змінити.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентами за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентами за період з 02 листопада 2007 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 4 394 (чотири тисячі триста дев`яносто чотири) гривні 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 336 (триста тридцять шість) гривень 18 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

Судді В.М. Барков

С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова