УХВАЛА

11 березня 2020 року

м. Київ

справа № 757/26965/17-ц

провадження № 61-3678ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни, третя особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки та скасування запису про обтяження щодо припинення іпотеки; за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тригуб Є. О., про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором позики та договору про відступлення прав за договором іпотеки.

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 червня 2019 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його об`єднаного позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 червня 2019 року в частині вирішення вимог первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук О. Б., третя особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки та скасування запису про обтяження щодо припинення іпотеки скасовано та постановлено в цій частині нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дячук О. Б. та зареєстрований в реєстрі за № 1750 від 18 жовтня 2016 року договір про розірвання договору іпотеки, що був посвідчений Тверською І. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 29 травня 2016 року, за реєстровим № 407. Скасовано запис реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук О. Б. про припинення іпотеки за № 14711941, вчинений на підставі договору про розірвання договору іпотеки від 18 жовтня 2016 року за № 1749.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

27 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, здана до поштового відділення 25 лютого 2020 року, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 390 ЦПК України встановлено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що з текстом оскаржуваного рішення апеляційного суду він ознайомився 06 лютого 2020 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень, проте питання про поновлення строку на касаційне оскарження не порушує.

Враховуючи викладене, заявник має право подати до суду касаційної інстанції клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Крім цього, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції не було належним чином та ефективно досліджено фактичні обставини справи. При цьому заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги. В якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати уточнену редакцію касаційної скарги, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до акта, складеного начальником канцелярії, головним спеціалістом та провідним спеціалістом відділу опрацювання документів та провідним спеціалістом відділу опрацювання документів управління забезпечення автоматизованого документообігу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 лютого 2020 року № 324 у надісланій касаційній скарзі відсутній доказ сплати судового збору.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що розмір судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Враховуючи, що предметом спору заявленого позову є дві вимоги немайнового характеру (визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки, скасування запису про обтяження щодо припинення іпотеки), заявник має сплатити судовий збір у розмірі 2 560 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, код класифікації доходу бюджету 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Частиною другою статті 393 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявникові строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 31 березня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Є. Червинська