справа № 399/307/20
провадження № 2/399/334/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Шуліка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Бобрик І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Онуфріївка Кіровоградської області справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12.01.2011 року ОСОБА_4 став клієнтом банку «ПриватБанк» в Умовами та Правилами надання банківських послуг та уклав договір №б/н від 12.01.2011 року, згідно з яким отримав кредит у розмірі 6600грн 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 останній помер. Його спадкоємцем, який постійно проживав з померлим є його син ОСОБА_1 29.07.2018 року до Онуфріївської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора. 28.09.2018 року було отримано відповідь з Онуфріївської державної нотаріальної контори відповідно до якої встановлено, що дану претензію було переправлено до приватного нотаріуса Малолітка П.І. На адресу відповідача 4.12.2019 року позивачем було направлено лист-претензію щодо сплати заборгованості за кредитним договором, що був укладений ОСОБА_4 , але відповідачем ніяких дій щодо погашення заборгованості не виконано, тому позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором спадкодавця та судові витрати.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 8.05.2020 року відкрито провадження та витребувано докази по справі.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30.07.2020 року залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 7.09.2020 перейдено від розгляду справи з спрощеного провадження в загальне та витребувано докази по справі.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21.10.2020 року підготовче судове засідання закрито.

25.06.2020 року відповідач направив на адресу суду свої пояснення та заяву про застосування строків позовної давності.

9.07.2020 року на адресу відповідач ОСОБА_1 надіслав до суду відзив в якому заперечив, щодо позовних вимог, вказавши, що кредитор спадкодавця АТ КБ «ПриватБанк не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки встановлені частинами другою і третьою ст. 1281 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), а тому кредитор позбавляється права такої вимоги. Зокрема, позивачу було відомо про смерть ОСОБА_4 , ще 7.12.2017 року, проте претензія кредитора від 25.06.2018 року була направлена 29.07.2018 року на адресу Онуфріївської районної державної нотаріальної контори, а до спадкоємців 4.12.2019 року, тобто більш ніж через шість місяців від дня коли позивач дізнався про відкриття спадщини, і також більш ніж через один рік від настання строку вимоги. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України,- незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1-4 ст. 1281 ЦК (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, тобто до 4 лютого 2019 року) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. 2, 3 цієї статті, позбавляється права вимоги. На підставі ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, тобто до 4 лютого 2019 року) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб (частина перша статті 1281 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2478-VIII від 03.07.2018). Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 в редакції Закону N 2478-VIII від 03.07.2018). Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (частина третя статті 1281 в редакції Закону N 2478-VIII від 03.07.2018). Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Зміни до ст. 1281 ЦК України було внесено Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" від 03.07.2018 N 2478 - VIII. Відповідно до розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом (п. 1). Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (п. 2). При цьому, вказаний Закон набрав чинності 04.11.2018 та був введений в дію 04.02.2019. До набрання чинності вказаним Законом та введення його в дію ст. 1281 ЦК України була викладена в наступній редакції: "1.Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. 2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 4. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги". Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Положення ст. 1281 ЦК в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" (які були введені в дію 4 лютого 2019 року), незважаючи на те, що такий Закон застосовується також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, не можуть бути застосовані до врегулювання спірних правовідносин, зважаючи на те, що на дату набрання цим Законом чинності строк пред`явлення кредитором спадкодавця своїх вимог вже настав ІНФОРМАЦІЯ_1. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2019 року по справі N 216/2813/15-ц. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором N б/н від 12.01.2011, на дату смерті ОСОБА_4 , тобто - станом на ІНФОРМАЦІЯ_1. З огляду на таке, зважаючи що строк вимоги у позивача настав ІНФОРМАЦІЯ_1, то в силу вимог ч. 3 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній станом на 16.06.2016) позивач, як кредитор спадкодавця, який не знав і не міг знати про відкриття спадщини, мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, тобто у період з ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з тим, позивач направив претензію кредитора до Онуфріївської районної державної нотаріальної контори 29.07.2018, а до відповідача, як спадкоємця померлого, позивачем було направлено лист-претензію 04.12.2019. З огляду на таке, слід прийти до висновку, що позивач, як кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою ст. 1281 ЦК України позбавляється права вимоги. Доводи позивача, викладені ним у позові на обґрунтування заявленої вимоги, щодо виникнення у нього права вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини не заслуговують на увагу, оскільки таке право позивач обґрунтовує посиланнями на ч. 3 ст. 1281 ЦК України, яка передбачає наступне: "Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину." Оскільки ч. 3 ст. 1281 ЦК України у зазначеній редакції набула чинності та була введена в дію лише 04 лютого 2019 року та її застосування до правовідносин, які виникли з ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в момент смерті ОСОБА_4 , не припустимо з огляду на основні засади і положення ЦК України. Відповідно до наданої банком копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 12.01.2011 ОСОБА_4 виявив бажання отримувати послуги АТ КБ "ПриватБанка". Зі змісту цієї заяви не вбачається про обраний тариф, відсоткову ставку, розмір неустойки. В анкеті-заяві ОСОБА_4 зазначив, що він згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між сторонами договір. До позовної заяви долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, які не містять підпису відповідача. Згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку станом на 31.12.2019 за ОСОБА_4 рахується заборгованість в сумі 29380,96 грн. яка складається із: 6086,05 грн - заборгованості за тілом кредиту; 23294,90 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом. Отже, ОСОБА_4 підписавши 12.01.2011 анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, виявив бажання отримувати послуги АТ КБ "ПриватБанка", при цьому в заяві не зазначено про обумовлений сторонами тариф та відсоткову ставку. Обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за вказаним договором, банк послався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на банківському сайті як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на банківському сайті, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. Банк не надав суду підтвердження, що саме цей Витяг з Умов розумів ОСОБА_4 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, також не можна застосувати до вказаних правовідносин оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ 'ПриватБанк' в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За відсутності доказів про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відомостей про домовленість сторін щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що належить до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В обґрунтування доводів позову щодо наявності у ОСОБА_4 боргу АТ КБ "Приватбанк" надано розрахунок заборгованості. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31.12.2019 року ОСОБА_4 має заборгованість по кредиту (тіло) в сумі 6086,05 грн. та нарахованими відсотками в сумі 23294,90 грн. при цьому нарахування проводилися банком в тому числі й після ІНФОРМАЦІЯ_1 - дня смерті позичальника(зокрема колонка 5 заборгованість по кредиту (тіло) станом на 30.09.2016 року становить 1387,38 гривень, а станом на 31.12.2019 року заборгованість по кредиту (тіло) збільшилась до суми 6086,05 грн, яка зазначена в позовній заяві). Отже вимоги банку про стягнення зі спадкоємців померлого боржника в частині боргу за тілом кредиту - в сумі 4698,67 грн. (6086,05 - 1387,38), що виник (нарахований) після дати смерті позичальника, є безпідставними, а ті, що стосуються заборгованості за відсотками за користування кредитом, не ґрунтуються на належних, допустимих і достатніх доказах, оскільки не надані письмові докази щодо узгодження процентної ставки у вказаному позивачем розмірі, тому не підлягають задоволенню. Також, статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з позовом про стягнення боргу за кредитом спадкодавця оскільки строк вимоги у позивача настав ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, саме із ІНФОРМАЦІЯ_1, почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких претензій. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України).

24.07.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в які представник позивача зазначив, що позичальник ОСОБА_4 був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір про надання банківських. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів. Також зазначає, що банку стало відомо про смерть позичальника, ОСОБА_4 , 7.12.2017, що підтверджується печаткою про отримання ухвали суду. Банком було направлено претензію кредитора 29.07.2018 року до Онуфріївської районної державної нотаріальної контори. 29.07.2018 року, тобто у встановлений ч. 3 ст. 1281 ЦПК україни строк Банк заявив претензійну вимогу до спадкоємців боржника, шляхом направлення 29.07.2018 року на адресу Онуфріївської районної державної контори претензії кредитора. Тобто вимога про погашення заборгованості була пред`явлена до спадкоємця через нотаріуса, а отже АТ КБ "ПриватБанк" не порушив строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємця померлого. Також у відповідь на відзив зазначено, що спадкоємець постійно проживав зі спадкодавцем. Стосовно строку позовної давності позивач вказав, що строк позовної давності щодо повернення кредиту повністю, починається після спливу останнього дня місяця дії карти (ст. 261 ЦК України). Строк перевипущеної карти 07.2015 року, позов подано до суду 27.04.2020 року, тобто до спливу строку позовної давності. А тому,позов підлягає до задоволення.

16.10.2020 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив, в якому вона зазначає, що спадкоємці ОСОБА_4 мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 28.03.2017 року. У даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 29.07.2018 року була направлена претензія кредитора до Онуфріївської державної нотаріальної контори.28.09.2018 року позивачем було отримано відповідь Онуфріївської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса Малолітко П.І., за місцем заведення спадкової справи. Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, так як Відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, Позивач зазначає, що згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 04.12.2019 року до спадкоємців, ОСОБА_1 , було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 12.01.2011 року становить - 29380.95 грн., яка складається з наступного:6086.05 грн. - заборгованість за кредитом;23294.90 грн. - заборгованість за відсотками. Тож, Позивач прохає стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.01.2011 року в розмірі 29380,95 гривень та судовий збір. Крім того, ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30.07.2020 року вирішено залучити до участі у справі, у якості співвідповідачів її, ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 . Тож, як вона розуміє, що позивач прохає стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.01.2011 року, укладеного з ОСОБА_4 , з неї, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках. Вважає позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк", наведені у позовній заяві, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, вважаю, що до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Позивачем, не надано доказів передачі їм, спадкоємцям ОСОБА_4 , спадкового майна: не вказано яке майна і чи, взагалі, вони отримали будь-яке спадкове майно. По-друге, Позивач не прохає накласти стягнення на спадкове майно, а прохає стягнути заборгованість за кредитним договором спадкодавця. Тому за таких обставин, вважає, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені.

Представник позивача зазначив в позові про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення та розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, але завчасно надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує з урахуванням наданих ним відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, але завчасно надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Прохає врахувати при винесенні рішення відзив на позовну заяву.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але завчасно надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує та при винесенні рішення прохає врахувати її пояснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив настіпні обставини справи та відповідні правовідносини.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

Відповідно до п. 1.4 пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією. В разі коли зміна типу та найменування сталося у процесі вирішення спору судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення.

Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що 12.01.2011 року ОСОБА_4 підписав заяву та отримав в ПАТ КБ «Приватбанк», кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 6600.00 грн. Порушив кредитні зобов`язання, а тому виникла заборгованість за кредитом в розмірі 29380,95 грн., станом на день смерті.

Відповідно достатті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимогстатті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зважаючи на правову позицію ВП ВС у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р. Умови та правила надання банківських послуг не є кредитним договором у справі, так як не містять підпису позичальника. Однак враховуючи, що позивачльник фактично користувався отриманини від банку коштами , тому банк має право вимагати повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто лише тіла кредиту.

Згідно ст. 256-258 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки.

Суд встановив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 8.02.2017 року Онуфріївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №74.

Згідно з нормоюстатті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно положенням ст. 1218, 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені устатті 1219 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, 29.07.2018 позивач направив на адресу Онуфріївської районної державної нотаріальної контори претензію кредитора спадкодавця до спадкоємців вих. №SAMDN0556 від 25.06.2018 року, що вказано в позовній заяві та підтверджується копією претензії кредитора та копією реєстру відправлених претензій кредитора.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина другастатті 1220 ЦК України).

Суд застосовує зазначені норми ст. ст.1281,1282 ЦК України у редакції, яка діяла на час виникнення та існування правовідносин, що виникли між кредитором спадкодавця і спадкоємцями, які є предметом спору, тобто у редакції, яка діяла з моменту прийняття ЦК України і до введення в дію відповідних норм Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" № 2478-VIII від 03.07.2018.

Враховуючи те, що врегульовані ст.1281, 1282 ЦК України правовідносини щодо порядку задоволення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців виникли з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_4 та відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1, з урахуванням перехідних положень Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 відсутні підстави для застосування нової редакції ст.1281 ЦК України, адже на момент введення в дію зазначеного закону, а саме 04.02.2019 (через три місяці з дня набрання чинності, як передбачено у п.1 Прикінцевих і перехідних положень) зазначені правовідносини вже припинилися.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року справа № 6-33цс/15,

Зокрема,ст. 1281 ЦК України передбачено пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що вимога була пред`явлена до спадкоємців через нотаріуса.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» про смерть позичальника ОСОБА_4 стало відомо з ухвали Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28.11.2017 року, що підтверджується копією ухвали Онуфріївського районного суду від 28 листопада 2017 року, яка додана до позовної заяви та вона була отримана позивачем 07.12.2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на самій ухвалі.

Згідно отриманого повідомлення від Онуфріївської державної нотаріальної контори, що претензію переслано до приватного нотаріуса Малолітка П.І., за місцем заведення спадкової справи.

Згідно копії спадкової справи,яка надіслана на вимогу суду, встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , спадщину прийняли, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Наявними у матеріалах справи копіями паспортів спадкодавця ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_1 підтверджується, що останній був зареєстрований за тією ж адресою, що і спадкодавець, а саме у АДРЕСА_1 .

Позивач надіслав лист-претензію від 14.11.2019 року до відповідача ОСОБА_1 лише 4.12.2019 року, що підтверджується копією претензії кредитора та копією реєстру відправлених претензій кредитора.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст.1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до ч. 4ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналогічного висновку дійшов і ВС/КЦС в постанові по спарві №759/12484/15 від 11.03.2019 року, суд касаційної інстанції підкреслив, що відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. І оскільки банк пропустив цей строк, то боргові зобов`язання спадкоємця перед банком припиняються.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 522/407/15-ц (провадження N 14-53цс18) висловив праову позицію, встановивши, що поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, ч. 4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, установлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті. Тоді як згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови в позові за умови, якщо про застосування позовної давності в суді заявила одна зі сторін.

Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі № 6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року № 14-53 цс 18.

Зокрема, позовна заява не містить обґрунтувань, що спадкоємці знали про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді.

Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст. 1281 ЦК України, вже минув на момент звернення із даним позовом до суду. Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє його права вимоги до відповідачів.

Крім того, у відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, але відповідно до матеріалів справи позивач не скористався своїм правом щодо зверненням з позовними вимоги до усих спадкоємців, які прийняли спадщину у відповідності ст.. 1282 ЦК України, а лише прохає задовольнити вимоги до одного спадкоємця ОСОБА_1 .

У відповідності ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 8.12.2020 року.

Суддя: Шуліка О.О.