РІШЕННЯ

іменем України

09 грудня 2020 рокуСправа №451/1456/17
Провадження № 2/451/61/20

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

з участю позивача, представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Радехів цивільну справу №451/1456/17 за позовом ОСОБА_3 - представник позивача ОСОБА_4 до Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_5 про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

25 жовтня 2017 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Барилів Радехівського району Львівської області померла мати позивача ОСОБА_6 (надалі - « Спадкодавець »), що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 10 травня 1996 року Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , видане Куликівською сільською радою Радехівського району Львівської області 08.12.1966 року вбачається, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько - ОСОБА_9 , мати - ОСОБА_6 . Згідно свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_3 , видане Вируським районним відділом ЗАГС Естонської ССР від 27 квітня 1988 року, ОСОБА_10 одружився з ОСОБА_8 та після укладення шлюбу присвоєні прізвища: ОСОБА_8 . Згідно свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_4 , видане Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області від 28 липня 1999 року, ОСОБА_12 одружився з ОСОБА_13 та після укладення шлюбу присвоєні прізвища ОСОБА_13 . Спадкодавець 11 січня 1996 року склала заповіт, посвідчений сільським головою Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 1. Згідно тексту заповіту Спадкодавець зробила наступне розпорядження: «все своє майно рухоме і нерухоме, де б воно не знаходилося, і з чого не складалося, яке мені належить і буде належати після моєї смерті і на що я маю по Закону право заповідаю ОСОБА_13 , що проживає в с.Барилів Радехівського району Львівської області». Після смерті Спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ №1885, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 27 квітня 1999 року за № 1522. З Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №1885 вбачається, що Спадкодавцю було передано у приватну власність земельна ділянка площею 1,4524 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №1885 вбачається, що Спадкодавцю було передано у приватну власність наступні земельні ділянки: земельну ділянку загальною площею 1,4524 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,3832 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,0269 гектарів. Згідно Довідки № 355 від 25 листопада 2016 року, виданої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається наступне: «що, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 до дня смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , та разом з нею на день смерті проживали та зареєстрованими були: ОСОБА_4 - дочка; ОСОБА_5 - син. Позивач після смерті Спадкодавця, фактично вступила в володіння спадщиною і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме, городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 1,0423 гектарів, земельною ділянкою загальною площею 0,3832 гектарів, земельною ділянкою загальною площею 0,0269 гектарів, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЛВ №1885 належать Спадкодавцю. Проте, на даний час з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку позивач до нотаріуса звернувся та отримав відмову, у зв`язку з відсутністю оригінала Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №1885 оскільки він втрачений. Просить ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_4 право власності на наступні земельні ділянки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЛВ №1885, згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю, серії ЛВ № 1885, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,0423 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,3832 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,0269 гектарів (а.с.2-6).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_5 , жителя с. Барилів Радехівського району Львівської області (а.с.33-34).

19 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.48).

Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення.

Представник відповідача - Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області - в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, просив розгляд справи проводити без участі представника сільської ради, позов визнає повністю (а.с.56,74).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, чим скористався представник відповідача.

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.1 ст.247 та ст.274 ЦПК України розгляд справи проведено в загальному позовному провадженні з повідомленням сторін, із застосуванням фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , від 10 травня 1996 року (а.с.7).

Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , від 08 грудня 1966 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_3 , від 27 квітня 1988 року; копією свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_4 , від 28 липня 1999 року (а.с.8, 9).

Після смерті спадкодавця залишилося, окрім іншого, спадкове майно, зокрема земельна ділянка загальною площею 1,4524 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 1,0423 га, площею 0,3832 га та площею 0,0269 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю ОСОБА_6 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЛВ №1885, виданого 27.04.1999 року Радехівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження голови від 20 квітня 1999 року №185 і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1522 (а.с.13-13 зворот).

За життя ОСОБА_6 розпорядилася належним їй майном на користь своєї дочки ОСОБА_13 , склавши заповіт, який був посвідчений сільським головою Барилівської сільської ради 11 січня 1996 року та зареєстрований в реєстрі за №1 (а.с.9-9 зворот).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Барилівської сільської ради 25.11.2016 року №355, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 до дня смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , та разом з нею на день смерті проживали та зареєстрованими були: ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_5 - син. Від імені померлої виконкомом Барилівської сільської ради посвідчувався заповіт за №1 від 11.01.1996 року (а.с.15).

Із інформаційної довідки зі спадкового реєстру №49509423 вбачається, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , не заводилася (а.с.17).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Відповідно до заповіту спадкоємцем майна померлої є ОСОБА_13 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_13 ». Єдиними спадкоємцями, що належним чином прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою Барилівської сільської ради від 25.11.2016 року №355.

ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства та на час виникнення спірних правовідносин був непрацездатним (а.с.84-85).

Оскільки, спадкодавець залишив заповіт на ім`я позивача, відповідач як непрацездатна особа на момент відкриття спадщини, повинен успадкувати 2/3 частки від 1/2 частини спадкового майна (2/3 від 1/2 = 1/3) незалежно від змісту заповіту.

Тобто, ОСОБА_5 спадкує обов`язкову частку, що становить 1/3 спадкового майна. 2/3 частки спадкового майна - спадкує ОСОБА_4 за заповітом.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення.

Узагальнюючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206,258-259,263-265,315 ЦПК України, суд -

вирішив:

позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка належали їй на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЛВ №1885, згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1885, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,0423 гектарів.

Стягнути з Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки с.Барилів, Радехівського району Львівської області, судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 14 грудня 2020 року.