ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Київ

справа № 200/6366/16-ц провадження № 61-7809св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Дніпроводоканал»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2017 року, ухвалене у складі судді Єлісєєвої Т. Ю., та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року, прийняту колегією у складі суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Шило С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» (далі - КП «Дніпроводоканал») про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з її заборгованістю перед водопостачальною компанією в розмірі 620,70 грн 7 вересня 2011 року співробітники відповідача здійснили несанкціоноване відключення води до двору позивача, відрізавши зваркою труби водопостачання. На день подання позову дана заборгованість списана за давністю часу.

Після неодноразових її звернень щодо підключення до водопостачання та перерахунку заборгованості 1 березня 2012 року відповідач підключив її домоволодіння до мереж водоканалу, але залишилась теча води. 20 березня 2012 року вона з`ясувала, що водорозбірна колонка на вулиці була повна води, після чого вона викликала аварійну службу Дніпроводоканалу, співробітники якої приїхали в темну пору доби, викачали воду з водорозбірної колонки на вулиці, вивернули трубу, яка йшла до двору позивача, забили дерев`яний кіл у трубу центрального водопостачання і поїхали. На теперішній час води в будинку позивача немає.

Позивач виявила, що труба, яка була підключена одним кінцем до центрального водопостачання, а іншим - до її будинку, була розірвана і роз`єднана у з`єднанні труб, тому вважає, що пошкодженням цієї труби внаслідок втручання співробітників відповідача їй завдана шкода, тому просила відремонтувати систему водопостачання за рахунок відповідача, підключити постачання води до її будинку та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції та мотиви їх прийняття

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 31 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що КП «Дніпроводоканал» при усуненні витоку води діяв в рамках діючого законодавства та відповідно до Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 30 від 5 липня 1995 року. Крім того, відповідач не несе відповідальності за стан внутрішнього водопроводу, який належить позивачеві, оскільки технічне обслуговування, ремонт і реконструкція систем внутрішнього водопроводу та каналізації в приватному будинку покладається на споживача послуг та ремонтується ним за власний рахунок.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 31 березня 2017 року - без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, вважав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем не надано відповідного договору, укладеного із КП «Дніпроводоканал», на обслуговування ділянки водопостачання, яка є у власності споживача, а також не надано доказів, що саме працівниками КП «Дніпроводоканал», які здійснювали роботи 17 вересня 2011 року (по обмеженню послуг водопостачання), 1 березня 2012 року (відновленню послуг водопостачання), 20 березня 2012 року (проведенню обстеження, локалізації витоку води) навколо водопровідних мереж за адресою домоволодіння позивача завдано пошкоджень трубопроводу, який перебуває у віданні позивача. Оскільки судом першої інстанції не встановлено протиправних дій чи бездіяльності КП «Дніпроводоканал», суд апеляційної інстанції визнав правомірною відмову суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в тому числі і про відшкодування на її користь моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У січні 2018 ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просила рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року скасувати.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховані фактичні обставини щодо порушення її прав як споживача, і заподіяння неправомірними діями відповідача моральної шкоди.

Позиція інших учасників справи

У липні 2018 року КП «Дніпроводоканал» подав на касаційну скаргу відзив, в якому зазначив, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесені у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Оскільки ОСОБА_1 не надала доказів про порушення своїх прав та законних інтересів відповідачем, суди попередніх інстанцій правомірно відмовили в задоволенні позову.

Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження, касаційну скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 392 ЦПК України.

Заявник у встановлений судом строк зазначений в ухвалі недолік усунула.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Судами встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає на АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки № 394 від 11 жовтня 2015 року, виданої Квартальним комітетом Жовтневого райвиконкому № 9, та копією паспорту позивача серії НОМЕР_1 , і є споживачем послуг водопостачання за вказаною адресою.

17 вересня 2011 року надання послуг водопостачання позивачу було обмежено шляхом опломбування запірного вентиля на вводі мережі водопостачання до домоволодіння у зв`язку з наявною заборгованістю в розмірі 620,70 грн, що підтверджується актом обмеження від 17 вересня 2011 року.

Надання послуг водопостачання було відновлено з 1 березня 2012 року, що підтверджується копією акта підключення від 1 березня 2012 року.

20 березня 2012 року до диспетчерської служби КП «Дніпроводоканал» надійшла заявка № 577 про наявність витоку з мережі центрального водопостачання на АДРЕСА_1 .

Цього ж дня фахівцями КП «Дніпроводоканал» проведено обстеження водопровідних мереж за вказаною адресою і виявлено пошкодження сідлового з`єднання до приватного водопроводу в колодязі; виток води на приватному трубопроводі було локалізовано шляхом від`єднання водопостачання власнику будинку АДРЕСА_1 , необхідно виконати роботи з ремонту зазначеного трубопроводу; нарахування за послуги водопостачання в базі КП «Дніпроводоканал» за цією адресою призупинено з 20 березня 2015 року, що підтверджується листом КП «Дніпроводоканал» № 6 від 9 липня 2015 року.

Причиною витоків була корозія водопровідного вводу, яка сталася за умов невиконання споживачем вимог Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 30 від 5 липня 1995 рокущодо утримання мережі водопостачання в належному стані.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між сторонами виник спір щодо правомірності дій відповідача по усуненню несправностей в системі водопостачання в приватному домоволодінні позивача. Ці правовідносини регулюються Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 30 (далі - Правила № 30) від 5 липня 1995 року, та Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України № 190 (далі - Правила № 190) від 27 червня 2008 року.

Пунктом 3.1.2 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України № 30 від 5 липня 199 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, зокрема, що до завдань диспетчерської служби входить приймання заявок на ліквідацію пошкоджень та аварій, розподіл аварійних бригад, автотранспорту і механізмів.

Також, відповідно до пункту 11.1.6 вказаних Правил № 30 експлуатаційний персонал зобов`язаний, зокрема, вчасно виконувати заявки мешканців будинків та субабонентів на усунення витоків, засмічень, несправностей санітарно-технічних приладів, засобів обліку та арматури. Відповідно до п.11.1.4 Правил № 190 ці обов`язки покладаються на спеціальні служби за договорами з власниками будівель, які повинні виконувати ці роботи за власний рахунок.

Згідно з пунктом 1.3 Правил № 190 виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади і пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем.

Відповідно до схеми водопровідних та каналізаційних мереж по приватному житловому будинку АДРЕСА_1 розмежована зона експлуатаційної відповідальності ОСОБА_1 , де водопровід d=25 від водопроводу КП «Дніпроводоканал», водопровідний колодязь та запірна арматура в точці підключення знаходяться у віданні споживача, тобто ОСОБА_1 , і на балансі у КП «Дніпроводоканал» не перебувають.

Статтею 322 ЦК Українипередбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що співробітники КП «Дніпроводоканал» діяли у межах своїх повноважень. Враховуючи розподіл аварійних бригад, виїхали за місцем проживання позивача за її викликом щодо витоку води та, відкачавши воду із колодязя, виявили пошкодження з`єднання до приватного водопроводу і у зв`язку з цим перекрили водопостачання до вказаного будинку.

Таким чином, КП «Дніпроводоканал» при усуненні витоку води діяв в рамках діючого законодавства та відповідно Правил № 30. Технічне обслуговування, ремонт і реконструкція систем внутрішнього водопроводу та каналізації в приватному будинку покладається на споживача послуг та ремонтується ним за власний рахунок.

При розгляді справи не надано доказів існування договірних відносин, за якими відповідач несе відповідальність за стан внутрішнього водопроводу, який належить позивачеві, тому висновок судів про правомірну відмову відповідача у ремонті вказаної ділянки за кошти комунального підприємства правильний і, як наслідок, правильним є і висновок про відмову у відшкодуванні моральної шкоди.

Верховний Суд відхиляє вимоги заявника касаційної скарги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, наданих сторонами, що до процесуальних повноважень касаційної інстанції не віднесено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, Верховний Суд приходить до висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтею 400 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 31 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов