Номер справи 220/1657/20
Номер провадження № 2/220/602/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючої-судді Дурач О.А.

за участю секретаря Сербіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Територіальної громади Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2020 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Провадження у справі відкрито 16.10.2020 р. Підготовче судове засідання призначено на 17.11.2020 р., зобов`язано нотаріуса Великоновосілківської районної державної нотаріальної контори Кравець С.В. надати посвідчену належним чином копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 . Справу призначено до розгляду Ухвалою суду від 17.11.2020 р.

Короткий зміст вимог позовної заяви

Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з земельної ділянки сільськогосподарського призначення, сільгосптехніки, легкового автомобілю та житлового будинку АДРЕСА_1 . Вони з сестрою, відповідачем по справі, звернулись до нотаріуса з відповідними заявами, отримали свідоцтво про право на спадщину щодо земельної ділянки. Проте, оформити спадщину на вказаний житловий будинок можливості не мали, оскільки за життя їх батько не зареєстрував на нього право власності. Нотаріусом відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії. Отже, позивач не має можливості оформити вказане у позові спадкове майно в нотаріальному порядку, а тому звернулася з відповідною позовною заявою до суду. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок, тамбур, літню кухню-сарай, сарай, гараж, погріб, огорожу, розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, ОСОБА_4 .

Відповідачі правом відзиву не скористались.

Процедура розгляду

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи і в установленому законом порядку (а.с. 114,115), у судове засідання не з`явились.

Ухвалою суду від 03.12.2020 р. явка позивача була визнана обов`язковою. 14.12.2020 р. позивачем була надана заява про розгляд справи за його відсутності та додаткові докази на підтвердження права власності померлого ОСОБА_4 на житловий будинок, вказаний у позовній заяві (а.с. 116). Суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі позивача, оскільки документів, доданих позивачем до заяви від 14.02.2020 р. достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі. На теперішній час необхідність явки позивача у судове засідання, визначена ухвалою суду від 03.12.2020 р., відсутня.

Відповідач ОСОБА_2 надала заяву, у якій зазначила, що просить розгляд справи проводити без її участі, заперечень за позовом не має (а.с. 41).

Представник відповідача Територіальної громади Новопетриківської сільської ради заяв про розгляд справи за його відсутності або клопотань про відкладення судового засідання, доказів поважності причин неявки не надав.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає можливим розглянути справу без участі позивача, відповідача ОСОБА_2 , зважаючи на подані заяви, а також без участі представника відповідача Територіальної громади Новопетриківської сільської ради, відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, вважаючи їх своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час, місце розгляду справи, визнаючи причину неявки відповідача Територіальної громади Новопетриківської сільської ради неповажною. Матеріали справи містять достатньо даних про права та взаємовідносини сторін на теперішній час. Неявка учасників справи не перешкоджає судовому розгляду.

Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, оглянувши належним чином завірену копію спадкової справи № 64/2017 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 47-110), судом фактично встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 (а.с. 54).

Родинні стосунки між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а саме те, що вона є донькою ОСОБА_4 , підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 52,53).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис про смерть № 37 від 23.12.2016 р. (а.с. 50).

На момент смерті ОСОБА_4 був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_1 ; за життя заповітів в Новопетриківській сільській раді не складав. Вказане підтверджується довідками Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 240 та № 241 від 23.02.2017 р. (а.с. 51).

Після його смерті, 15.03.2017 р. позивач та відповідач ОСОБА_2 звернулась до Великоновосілківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_1 .

Отже, вони вважаються такими, що прийняли фактично спадщину після смерті ОСОБА_4 . Інші спадкоємці не звертались з заявою про прийняття спадщини, заповіти ОСОБА_4 не складались (а.с. 60,61, 72,73)

15.11.2018 р. позивачу було відмовлено Постановою державного нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець С.В. у вчиненні нотаріальних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно житловий будинок, після смерті батька ОСОБА_4 ., оскільки відсутні документи на житловий будинок та документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та наголошено на неможливості видати свідоцтво про право власності на цілу частку житлового будинку (а.с. 110).

Як вбачається з відповіді КП «Великоновосілківське районне бюро технічної інвентаризації» № 403 від 29.10.2018 р., згідно архівних даних, станом на 31.12.2012 р., право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 100).

Також, в матеріалах спадкової справи міститься відповідь міськрайонного управління у Великоновосілківському районі та м. Донецьку ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02.11.2018 р., згідно якої земельна ділянка з цільовим призначенням для обслуговування будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована (а.с. 103).

Натомість доказами того, що саме ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 побудував житловий будинок та господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 які надано позивачем та які приймаються судом до уваги, є дані архітектурно-пранувального завдання, свідоцтва та документації індивідуального забудовника (а.с. 118-131), у яких міститься рішення Новопетриківської сільської ради народних депутатів № 17 від 05.09.1980 р. про дозвіл ОСОБА_4 на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2 (а.с. 125), свідоцтво на будівництво індивідуального житлового будинку у с. Новопетриківка, садиба 10 від 15.10.1980 р., у якому вказано строки початку та закінчення будівництва 15.10.1980 р. по 15.10.1983 р. (а.с. 131), рішення виконавчого комітету Великоновосілківської райради народних депутатів від 15.10.1980 р. № 412/1 про видачу свідоцтва ОСОБА_4 на забудову по АДРЕСА_2 (а.с. 120). Всі зазначені докази надавалися позивачем у оригіналі та були досліджені судом.

Крім того, позивачем надано державний акт на право приватної класності на землю ІІІ-ДН № 101900 (а.с. 123), у якому вказано, що ОСОБА_4 передається у приватну власність ділянка, розташована на території с. Новопетриківка Новопетриківської сільської ради площею 0,5868 га; для обслуговування жилого будинку 0,2500га, ведення особистого підсобного господарства 0,3368 на, місцем проживання ОСОБА_4 вказано АДРЕСА_2 .

Враховуючи певні протиріччя у матеріалах спадкової справи та надані суду докази позивачем, а саме те, що у матеріалах спадкової справи міститься відповідь держгеокадастру, у якій вказано, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 не приватизована (а.с. 103), суд бере до уваги саме вказану інформацію у вище дослідженому акті (а.с. 123), оскільки судом оглянуто оригінал державного акта та сумнівів у його дійсності та достовірності немає.

Також позивачем додатково надано довідку № 1658 від 14.12.2020 р., з якої вбачається, що в зв`язку з упорядкуванням нумерації будинків сільської ради будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , являється однією ж і тією будівлею і належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 117).

Згідно даних технічного паспорту на домоволодіння по АДРЕСА_1 , за вказаною адресою розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок А-1, тамбур а-1, сарай В-1, гараж Г-1, огорожа - 1983 рік спорудження, погріб П-1 - 1972 року спорудження, літня кухня-сарай Б-1. Тобто, вказані побудови було здійснено за життя спадкодавця.

Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1213 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України)

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У справі, установлено, що нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати:

1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда);

2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку;

3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку;

4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм;

5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абз. 3 частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовогог положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року№ 1/5, та іншими нормативними актами.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Вирішуючи спір, суд керуючись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинку, та виходячи зі змісту наведених нормативних актів, дійшов висновку про підставність позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування на спадкове майно - будинок, який був збудований до 05 серпня 1992 року.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто спадкоємцем першої черги за законом, враховуючи відсутність заповітів померлої особи. Він вчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та неможливості видати свідоцтво про право на спадщину на цілу будівлю. Той факт, що саме спадкодавцем ОСОБА_4 було побудовано будинок по АДРЕСА_4 підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами. Діюче на час будівництва вказаного будинку та господарських будівель законодавство не встановлювало обов`язковість реєстрації права власності на побудовані споруди. Вказані споруди спадкодавцем було побудовано на відведеній для цього земельній ділянці, отримано всі необхідні дозволи, розроблено відповідні проекти. Отже, будівництво спадкодавцем здійснювалось на належних правових підставах, права інших осіб порушені не були, доказів зворотнього суду не надано. Відсутність реєстрації права власності на вказаний будинок та господарські споруди спадкодавця, яка не була обов`язковою на час будівництва, не може бути правовою підставою для позбавлення позивача права на спадкування вказаного нерухомого майна.

Проте, беручи до уваги наявність іншого спадкоємця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме відповідача по справі ОСОБА_5 , яка також є спадкоємцем першої черги за законом, вчасно звернулась з заявою про прийняття спадщини, відмови від прийняття спадщини не заявляла, договір про поділ спадкового майна не укладався в відношенні житлового будинку, вказаного в позовній заяві, беручи до уваги положення ст. 1267 ЦК України, правові підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_2 у цілій частині вказаного майна відсутні.

Висновки суду за результатами розгляду позову

Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на спадкове майно, а саме на житловий будинок та господарські споруди, розташовані по АДРЕСА_4 , та неможливість їх оформлення у встановленому законом порядку. Вимоги позивача не суперечать чинному законодавству та не порушують прав відповідача, який заперечень за позовом не надав та інших осіб. Спадкоємець реалізував своє право на отримання відповідних правовстановлюючих документів на успадковане нерухоме майно в позасудовому порядку, але це зробити фактично не має можливості. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення частково, оскільки, враховуючи прийняття спадщини й іншим спадкоємцем, відповідачем по справі ОСОБА_2 , відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на цілу частину вказаного нерухомого майна. Отже, у задоволенні позовних вимог в іншій частині слід відмовити з наведених вище підстав.

Щодо судового збору

Позивач не заявляє у позові вимог про стягнення з відповідача судового збору тому судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст.16, 181, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1225 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 19, 60, 79-81, 174, 235, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Територіальної громади Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину господарських будівель: тамбур, літню кухню-сарай, сарай, гараж, погріб, огорожу, розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, ОСОБА_4 .

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.12.2020 р.

Суддя: О.А. Дурач