Справа № 461/8950/18 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/2705/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова в складі судді Фролової О.Р. від 08 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про визнання договору про розтермінування заборгованості за спожитий газ укладеним, визначення суми заборгованості та розтермінування її сплати, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 липня 2019 року у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Львівгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про визнання договору про розтермінування заборгованості за спожитий газ укладеним, визначення суми заборгованості та розтермінування її виплати відмовити повністю. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 03 грудня 2018 року, якою заборонено публічному акціонерному товариству «Львівгаз», товариству з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» вчиняти дії щодо відключення квартири АДРЕСА_1 від газопостачання.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким вимоги заявлені в позові задовольнити. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки судом було порушено норми процесуального та матеріального права, неповністю з`ясовані обставини справи та не надана правильна оцінка доказам, що є в матеріалах справи. Вказує, що судом першої інстанції невірно визнано, що позивач обрав спосіб захисту не передбачений чинним законодавством, а саме: визнання договору укладеним. Таке рішення суду не відповідає нормам права, що регулюють відносини в сфері житлово-комунальних послуг. Вказує, що з цього питання визначена позиція Верховного суду України, яка викладена в Постанові від 10 жовтня 2012р. Таким чином, ВСУ (рішення, якого, є джерелом права) визнав право сторони на захист своїх прав шляхом визнання договору укладеним. Оскільки відповідач «Львівгаз збут» є природним монополістом з газопостачання і споживач не має можливості вибору між постачальником цієї послуги, то його право звернутися до суду за захистом у вигляді визнання договору укладеним є підсудним і законним. За таких обставин, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду за захистом свого права з підстав не передбачених законом. Посилання суду на факт сплати позивачем заборгованості за спожитий газ на час розгляду справи, як на причину відмови в задоволенні позову про визнання договору укладеним на розтермінування оплати згідно Закону ВРУ №554-ІV від 20.02.2003 року «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», Постанова НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, ЗУ «Про захист прав споживачів», а також, що такий спосіб непередбачений законом є протиправним.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, а також інших письмових заяв та пояснень учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.2 ст. 16, ч.1 ст. 509 ЦК України, постанову Верховного Суду України від 21 травня 2012 року справа №6-20цс11, п.1,2 ч.1 ст. 13, п.1 ч.1, п.5 ч.3 ст.20, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.15 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496, п.4.10 розділу ІV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500), ст. 141, ч.9-10 ст. 158 ЦПК України, та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що з позову та отриманих у судовому засіданні пояснень позивача він обрав наступний спосіб захисту - визнання укладеним договору на розтермінування заборгованості за спожитий природній газ між ним та відповідачами; визначення точної суми заборгованості та розстрочення її виплати. З урахуванням викладеного суд вважав, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений нормами діючого законодавства. Суд зазначив, що може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З цього слідує, що порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Однак, суд вважав, що позивачем не надано суду належних чи допустимих доказів, що його права взагалі були порушені. Суд встановив, що відповідно до відміток у паспортах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . На момент розгляд справи ОСОБА_2 померла. Згідно з рахунком від 23 листопада 2018 року, на особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1 , числиться заборгованість у сумі 16992,38 грн станом на 01 листопада 2018 року, крім того за листопад нараховано 11452,99 грн, всього 28445,36 грн. Правовідносини між газорозподільними підприємствами та споживачами природного газу (населенням) урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, а також договорами про приєднання споживача до газорозподільної системи.З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відтак, укладення договору щодо реструктуризації (часткового погашення) заборгованості законодавство пов`язує з вольовими діями споживача, який має звернутися до постачальника із наданням передбачених правилами документів. Позивач під час судового розгляду повідомив, що після спроби відповідача ТОВ «Львівгаз збут» відключити його від газопостачання, ним був отриманий кредит у банку та погашена вся сума заборгованості. Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що до відповідачів звертався лише телефоном, на що отримав консультації про можливість розстрочення боргу, однак такі його не влаштовували по суті. Письмово, у встановленому законом порядку, він не звертався за отриманням розстрочки платежів. З урахуванням викладеного, суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, а також того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі відшкодовуються за рахунок держави та розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України не підлягають.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону.

27.11.2018р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Львівгаз», ТОВ «Львівгаз збут», у якому просив визначити точну суму заборгованості згідно квитанції та постановити рішення про розтермінування заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним в квартирі проживає дружина ОСОБА_2 . Зареєстровані у приміщенні син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 фактично там не мешкають. 19 листопада 2018 року працівники ПАТ «Львівгаз» намагалися здійснити роботи по відключенню квартири позивача від газопостачання. Після пред`явлення квитанцій, 20 листопада цього ж року, газопостачання було відновлене. В той же час, працівники ПАТ «Львівгаз» попередили ОСОБА_1 про наступне відключення газу у разі непогашення заборгованості до 01 грудня 2018 року. Відповідно до наданих квитанцій заборгованість за листопад склала 1339,7 куб.м, що складає 13450,00 грн. Позивач вважає таку заборгованість безпідставною, оскільки у наданих йому документах відсутні дані про характер походження та принцип розрахунку боргу. Просив суд задоволити позовні вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, згідно копії паспорта ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . На момент розгляду справи ОСОБА_2 померла.

Згідно з рахунком від 23 листопада 2018 року, на особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1 , існує заборгованість у сумі 16992,38 грн. станом на 1 листопада 2018 року, крім того за листопад нараховано 11452,99 грн., всього 28445,36 грн.

Згідно п. 15 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2496, у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

Пунктом 4.10 розділу IV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500) передбачено, що у разі виникнення у споживача заборгованості за послуги з газопостачання за цим договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність споживача.

Зважаючи на вказане, укладення договору щодо реструктуризації заборгованості законодавство пов`язує з певними діями споживача, який повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості, а також подати відповідні довідки.

З матеріалів справи вбачається, правильно встановлено судом першої інстанції та визнано позивачем у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції, що із заявою про складення графіка погашення заборгованості позивач до відповідачів не звертався. Позивач звертався за консультаціями стосовно спірних питань лише телефоном та отримав відповідь про можливість розстрочення боргу, однак така відповідь його не влаштувала по суті.

Зважаючи на вказане, у суду першої інстанції були відсутні підстави визнавати договір про розтермінування заборгованості за спожитий газ укладеним, оскільки такий між сторонами не укладався та дій спрямованих на укладення такого, які передбачені у законі сторонами, зокрема, позивачем не вчинялося.

Крім цього, позивач ОСОБА_1 вказав про те, що після спроби відповідача ТОВ «Львівгаз збут» відключити його від газопостачання, ним був отриманий кредит у банку та погашена вся сума заборгованості.

Крім цього, слід вказати і про те, що позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не подано належних доказів на спростування розрахунку заборгованості, що здійснений відповідачем, клопотань про витребування таких не заявлялось ні у суді першої ні у суді апеляційної інстанції. Відповідно судами не встановлено необхідності окремо визначати точну суму боргу, про що просив позивач, яка визначена відповідачем.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра