Постанова

Іменем України

07 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 207/3211/15-ц

провадження № 61-5581св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-303/089/2008, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 15 000 доларів США із встановленою плаваючою процентною ставкою 5,49 % (фіксований відсоток + FIDR).

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кожним окремо було укладено договори поруки №№ SR-303/089/2008, SR-303/089/2008/1, згідно з умовами яких поручителі зобов`язалися відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

07 серпня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду, згідно з якою на строк з 10 серпня 2009 року до 07 січня 2010 року була встановлена фіксована процентна ставка 6,50 %, а у період з 08 січня 2010 року плаваюча процентна ставка у розмірі 6,10 % відсотків річних.

24 лютого 2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а товариство прийняло право вимоги за кредитним договором та договорами поруки, шляхом укладання договору купівлі-продажу кредитного портфелю.

Позичальник належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 25 червня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 80 306,76 доларів США, що еквівалентно 1 700 738,17 грн.

Враховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 80 306,76 доларів США, що еквівалентно 1 700 738,17 грн, яка складається із: основного боргу в розмірі 14 880,51 доларів США, що еквівалентно 315 139,74 грн; несплачених відсотків за користування кредитом - 2 389,76 доларів США, що еквівалентно 50 610,38 грн; пені за прострочення виконання зобов`язання - 1 334 988,05 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року у складі судді Савченка В. О. в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 лютого 2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором укладеним між банком та ОСОБА_1 , проте жодних доказів укладення такого договору позивач не надав. Натомість надав копію договору про відступлення права вимоги від 20 листопада 2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», згідно з пунктом 1.1.1. якого ПАТ «ОТП Банк» (клієнт) відступає ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (фактор) сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення. Тобто, йдеться виключно про відступлення прав за договорами застави, поруки, іпотеки, тощо. За вказаним договором відступлення прав вимоги за кредитними договорами не відбулося.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № ML-303/089/2008, яка утворилась станом на 25 червня 2015 року у загальному розмірі 17 270,27 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 14 880,51 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 2 389,76 доларів США та заборгованості за пенею за період з 25 червня 2014 року до 25 червня 2015 року - 1 334 988,05 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 9 495 грн.

Задовольняючи частково позов апеляційний суд виходив з того, що позичальник належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника на користь банку. При цьому апеляційний суд зазначив про те, що відповідачі із заявою про застосування позовної давності до суду першої інстанції не зверталися.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в силу вимог статті 559 ЦК України порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є припиненою за зобов`язаннями щодо повернення щомісячних платежів, у стягненні заборгованості з поручителів слід відмовити саме у зв`язку з тим, що останній платіж боржником здійснено 08 січня 2009 року на погашення заборгованості за тілом кредиту та 02 вересня 2010 року на погашення заборгованості за відсотками, а позов до суду подано 24 липня 2015 року.

Судом апеляційної інстанції ухвалою від 26 листопада 2019 року було витребувано деталізований розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором з врахуванням позовних вимог, з якого встановлено, що заборгованість за тілом кредиту нарахована станом на 18 грудня 2019 року є аналогічною заборгованості станом на 25 червня 2015 року у розмірі 14 880,51 доларів США за тілом кредиту та у розмірі 2 389,76 доларів США - відсотки за користування кредитом, проте її нарахування було припинене саме з моменту останньої оплати на погашення заборгованості за відсотками 02 вересня 2010 року, тому суд позбавлений можливості стягнути з поручителів щомісячні платежі, порука за якими не припинилась, оскільки позивач ставить питання саме про стягнення заборгованості у розмірі станом на звернення до суду з позовом у 2015 році, утвореної станом на 2010 рік.

Заборгованість за пенею у розмірі 1 334 955,05 грн, яка нарахована за період з 25 червня 2014 року до 25 червня 2015 року (у межах заявлених вимог) також до стягнення з поручителів не підлягає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмовити у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з поручителів кредитної заборгованості та ухвалити в цій частині нове судове рішення про їх задоволення.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що на дату подання позовної заяви договори поруки не були припинені ні за вимогами законодавства, ні за змістом договорів поруки. Апеляційний суд не врахував правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18), згідно з якою суди повинні надавати оцінку усім встановленим обставинам, а саме тим, що за кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань щомісяця, рівними частинами (шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком), а за договорами поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, та не з`ясували, за якими платежами порука припинилася, а за якими ще діє, чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем.

Також апеляційний суд не надав належної оцінки змісту договорів поруки, у зв`язку з чим було порушено право товариства на солідарне стягнення боргу з поручителів.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

28 квітня 2020 року справа № 207/3211/15 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом

08 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-303/089/2008, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 15 000 доларів США із встановленою плаваючою процентною ставкою 5,49 % (фіксований відсоток + FIDR), процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставки FIDR може змінюватись банком збільшуватись чи зменшуватись в порядку передбаченим цим договором).

08 серпня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кожним окремо було укладено договори поруки №№ SR-303/089/2008, SR-303/089/2008/1, згідно з умовами яких поручителі зобов`язалися відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

Позичальник належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 25 червня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 80 306,76 доларів США, що еквівалентно 1 700 738,17 грн, яка складається із: основного боргу в розмірі 14 880,51 доларів США, що еквівалентно 315 139,74 грн; несплачених відсотків за користування кредитом - 2 389,76 доларів США, що еквівалентно 50 610,38 грн та заборгованості з пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1 334 988,05 грн.

Також апеляційним судом встановлено, що 12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким загальна сума заборгованості за кредитним договорами, що входять до кредитного портфелю на дату набрання чинності складає 69 807 200,23 доларів США, 65 037 456,47 грн, 5 750 152,47 швейцарських франків, 910 106,3 євро (сума основного боргу, нараховані проценти, штрафні санкції).

Згідно з витягом з додатку № 1 до зазначеного договору купівлі-продажу, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № ML-303/089/2008, який було укладено між банком та ОСОБА_1 , та за договорами поруки від 08 серпня 2008 року №№ SR-303/089/2008, SR-303/089/2008/1, укладеним між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того апеляційним судом встановлено, що 12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (фактор) та ПАТ «ОТП Банк» (клієнт) було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги, згідно з пунктом 1.1 якого у зв`язку із укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року між фактором та клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до цього договору.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з пунктом 4.1 договорів поруки від 08 серпня 2008 року вони діють до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Термін дії кредитного договору № ML-303/089/2008 встановлено до 08 серпня 2023 року.

Із долученого до позову розрахунку кредитної заборгованості станом на 25 червня 2015 року встановлено, що останній платіж боржником здійснено 08 січня 2009 року за тілом кредиту та 02 вересня 2010 року за відсотками.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом 24 липня 2015 року.

В силу вимог статті 559 ЦК України порука ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не є припиненою за зобов`язаннями щодо повернення щомісячних платежів.

Згідно з розрахунком кредитної заборгованості, наданим на виконання ухвалу суду, заборгованість за тілом кредиту нарахована станом на 18 грудня 2019 року є аналогічною заборгованості станом на 25 червня 2015 року у розмірі 14 880,51 доларів США за тілом кредиту та у розмірі 2 389,76 доларів США за відсотками за користування кредитом, однак її нарахування було припинене саме з моменту останньої оплати на погашення заборгованості за відсотками 02 вересня 2010 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 638, частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Викладене узгоджується із правовим висновком, всиловленим у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Встановивши, що позичальник за кредитним договором порушила умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала кредит відповідно до графіка платежів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором.

Також обґрунтованим є висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителів про стягнення кредитної заборгованості, з огляду на таке.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Пунктом 4.1 договорів поруки від 08 серпня 2008 року передбачено, що цей договір діє до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Термін дії кредитного договору № ML-303/089/2008 встановлено до 08 серпня 2023 року.

Згідно із розрахунком кредитної заборгованості станом на 25 червня 2015 року останній платіж за тілом кредиту боржником здійснено 08 січня 2009 року, а за відсотками - 02 вересня 2010 року.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом 24 липня 2015 року.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що хоча в силу вимог статті 559 ЦК України порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є припиненою за зобов`язаннями щодо повернення всіх щомісячних платежів, у стягненні заборгованості з поручителів слід відмовити саме у зв`язку з тим, що останній платіж боржником здійснено 08 січня 2009 року на погашення заборгованості за тілом кредиту та 02 вересня 2010 року на погашення заборгованості за відсотками, позов до суду подано 24 липня 2015 року, а строкові платежі виходячи із розрахунку заборгованості нарахованої відповідно до довідки по тілу кредиту до 08 січня 2009 року, за відсотками до 12 листопада 2010 року та пені з 2014 року до 2015 року.

Апеляційним судом під час розгляду справи було витребувано деталізований розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором з врахуванням позовних вимог, з якого встановлено, що заборгованість за тілом кредиту нарахована станом на 18 грудня 2019 року є аналогічною заборгованості станом на 25 червня 2015 року у розмірі 14 880,51 доларів США за тілом кредиту та у розмірі 2 389,76 доларів США відсотками за користування кредитом, однак її нарахування було припинене саме з моменту останньої оплати на погашення заборгованості за відсотками 02 вересня 2010 року, тому апеляційний суд позбавлений можливості стягнути з поручителів щомісячні платежі, порука за якими не припинилась, оскільки позивач ставить питання саме про стягнення заборгованості у розмірі станом на звернення до суду з позовом у 2015 році, утвореної станом на 2010 рік, детальний розрахунок, як і графік платежів за кредитним договором та додатковою угодою до кредитного договору не надано, що унеможливило визначити заборгованість за 6 місяців перед зверненням, за всіма складовими заборгованості.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18), не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд відмовив у задоволенні позовних вимог до поручителів не у зв`язку із тим, що порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо всіх платежів припинилася, а у зв`язку із тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надало розрахунку кредитної заборгованості станом на час звернення до суду з цим позовом, тому суд був позбавлений можливості стягнути з поручителів щомісячні платежі, порука за якими не припиналася, оскільки позивач ставив питання саме про стягнення заборгованості у розмірі станом на звернення до суду з позовом у 2015 році, утвореної станом на 2010 рік.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська