справа № 208/3651/18
№ провадження 2/208/171/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

за участю секретаря Каграманян Е.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Дніпродзержинська», Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю, Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради; приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кірьяк Катерина Анатоліївна «Про визнання свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна та договорів недійсними, знесення торгового павільйону», -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень від 09.01.2019р., просить суд:

1) визнати недійсним Свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна - підприємство громадського харчування типу «Закусочна» з літнім майданчиком, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , видане 05.02.1995р. Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська;

2) визнати недійсним договір купівлі-продажу підприємства громадського харчування типу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з літнім майданчиком, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 11.11.1998р. на Товарній біржі «Дніпродзержинська», із застосуванням наслідків недійсності вказаного договору шляхом скасування реєстрації права власності ОСОБА_5 на вищевказаний об`єкт нерухомого майна;

3) визнати недійсним укладений 17.10.2017р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договір дарування 1/2 частини підприємства громадського харчування типу «Закусочна» з літнім майданчиком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням наслідків недійсності вказаного договору шляхом скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на вищевказаний об`єкт нерухомого майна;

4) визнати недійсним укладений 18.10.2017р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договір дарування 1/2 частини підприємства громадського харчування типу «Закусочна» з літнім майданчиком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням наслідків недійсності вказаного договору шляхом скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на вищевказаний об`єкт нерухомого майна;

5) знести об`єкт нерухомого майна - підприємство громадського харчування типу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з літнім майданчиком, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, внаслідок самовільного захоплення відповідачами земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Кам`янське, відповідачами, без належних дозвільних документів та без прийняття в експлуатацію було здійснено самочинне будівництво спірного об`єкту нерухомого майна - підприємства громадського харчування типу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з літнім майданчиком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки вказаний об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, позивач вважає, що вказана обставина є порушенням прав територіальної громади міста Кам`янське, та підставою для знесення вказаного об`єкту нерухомого майна. Крім того, оскільки спірні правочини вчинено на підставі свідоцтва, яке Фондом комунального майна не видавалось, просить суд визнати спірні правочини недійсними на підставі ст.ст.203, 15 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на обставини, зазначені відповідачем у Відзиві на позов.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явився.

В ході розгляду справи суд отримав копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , виданого Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1152 від 22.10.2018р., а також листа Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, згідно якого спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведена не була.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з`явився, про час і місце розгляду справи був неодноразово повідомлений судом в порядку, встановленому ЦПК України.

В ході розгляду справи представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради надав суду письмові пояснення.

В ході розгляду справи представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради надав суду письмові пояснення.

В ході розгляду справи представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради надав суду письмові пояснення.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товарної біржі «Дніпродзержинська», приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кірьяк Катерина Анатоліївна - в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були неодноразово повідомлені судом в порядку, передбаченому ЦПК України.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, згідно роз`яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно із ч.4, 5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України.

Зокрема, згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.2 ст.321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.215 ЦК України, на яку посилається позивач як на правову підставу своїх позовних вимог, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно роз`яснень, наданих у п.8. Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Водночас, видача свідоцтва про право власності не породжує виникнення права власності - воно лише фіксує факт наявності відповідного права, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється.

Даний висновок узгоджується з висновком, що викладено у Постанові КГС ВС від 27.06.2018 № 925/797/17.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, 17.10.2017р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір дарування 1/2 частини підприємства громадського харчування типу «Закусочна» з літнім майданчиком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кірьяк К.А.

18.10.2017р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір дарування 1/2 частини підприємства громадського харчування типу «Закусочна» з літнім майданчиком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кірьяк К.А.

Як випливає зі змісту вищевказаних договорів, зазначене у них нерухоме майно належало дарувальнику ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу, виданому Товарною біржею «Дніпродзержинська» від 11.11.1998р. за р.№17/025, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20.09.2017р., номер запису про право власності - 22473597 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104).

Згідно наданої позивачем копії договору купівлі-продажу, укладеного 11.11.1998р. на виконання біржової угоди, та, зареєстрованого 11.11.1998р. на Товарній біржі «Дніпродзержинська» за №17/025, ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 підприємство громадського харчування типу «Закусочна» з літнім майданчиком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало продавцю на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.1995р. та зареєстрованого в БТІ м.Дніпродзержинська в реєстровій книзі №1 за реєстровим №10.

Посилаючись на те, що, вищевказане Свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна від 05.02.1995р. на ім`я ОСОБА_4 . Фондом комунального майна не видавалось, позивач просить суд визнати вказане свідоцтво та спірні правочини недійсними.

На підтвердження вищезазначеного позивач надав суду довідку від 12.06.2018р., видану Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, у якій зазначено про те, що, вказаний департамент, який є правонаступником органів місцевого самоврядування Камянської (Дніпродзержинської) міської ради, до повноважень яких відносилось здійснення оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтв про право власності, а саме Фонду комунального майна, підтверджує, що свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою АДРЕСА_1 від 05.02.1995р. не оформлювалось та не видавалось.

Оскільки довідка Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, не є належним та допустимим доказом на підтвердження обставин, зазначених у вказаній довідці, суд приймаючи до уваги те, що, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, дійшов висновку про те, що, позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним Свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна від 05.02.1995р., видане на ім`я ОСОБА_4 - є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, суд також вважає безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги позивача щодо визнання вищевказаних правочинів недійсними.

Щодо позовної вимоги позивача, в якій останній просить суд: знести об`єкт нерухомого майна - підприємство громадського харчування типу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з літнім майданчиком, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.10 ЗУ «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі.

Згідно ст.6 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Постановою КМУ від 09.07.2014р. №294 затверджено Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, пунктом 1 якого встановлено, що ДАБІ України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно ст.38 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Отже, зазначений припис є обов`язковою передумовою для можливості звернутись до суду суб`єкту владних повноважень із відповідним позовом з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій.

Встановивши в ході розгляду справи те, що, позивач, згідно ст.38 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», не наділений правом звертатись до суду із позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта, суд позовні вимоги позивача в частині знесення об`єкту нерухомого майна вважає безпідставними, та такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено факт існування обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд дійшов висновку про те, що, даний позов є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд, керуючись ст.141 ЦПК України, вважає необхідним судові витрати по справі покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. 203, 215, 376 ЦК України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Дніпродзержинська», Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю, Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради; приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кірьяк Катерина Анатоліївна «Про визнання свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна та договорів недійсними, знесення торгового павільйону» - відмовити повністю.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 02.03.2020р.

Суддя Нельга Д. В.