КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7561/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Іванченка М.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» про зобов`язання видати трудову книжку, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Лужецька О.Р.,-

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з названим позовом до суду.

Просила: зобов`язати ТОВ «АК «Роза Вітрів» видати ОСОБА_1 трудову книжку із записом про звільнення на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору; стягнути з ТОВ «АК «Роза Вітрів» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірів 291 738 грн 87 коп., що становить: 59 270 грн 87 коп. заробітна плата за період з 06 липня 2016 року по 03 грудня 2016 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, 50 214 грн 60 коп. компенсація за невикористані дні щорічної відпустки з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, 182 253 грн 40 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; стягнути з ТОВ «АК «Роза Вітрів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2019 року до дня ухвалення рішення; стягнути з ТОВ «АК «Роза Вітрів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 01 квітня 2019 року до дня ухвалення рішення; стягнути з ТОВ «АК «Роза Вітрів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 200 грн 00 коп.; стягнути з ТОВ «АК «Роза Вітрів» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 грудня 2010 року між ТОВ «АК «Роза Вітрів» та ОСОБА_1 укладено строковий трудовий договір. 03 грудня 2016 року строк трудового договору закінчився. Утім, в день звільнення товариство не видало ОСОБА_1 трудову книжку та не здійснило всі розрахунки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 37 594 грн 27 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 56 391 грн 40 коп., моральну шкоду в розмірі 3 000 грн та 768 грн 40 коп. судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати, та ухвалити нове рішення про стягнення заробітної плати у розмірі 44 374 грн 44 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 182 253 грн 40 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2019 року по день ухвалення рішення, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки до 05 серпня 2020 року, моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «АК «Роза Вітрів» зазначила, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною. Крім того, представником товариства надані документи на підтвердження виконання рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Представник ТОВ «АК «Роза Вітрів» проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючі частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позову в частині стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, та часткового стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягуючи моральну шкоду, суд першої інстанції виходив із того, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки були порушені її трудові права.

Відмовляючи у задоволенні інших вимог, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Висновки суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 03 грудня 2010 року між ТОВ «АК «Роза Вітрів» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір, за умовами якого ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду бортпровідника льотної служби.

Згідно п. 4.1. договору за виконання обов`язків, передбачених цим договором працівнику виплачується заробітна плата згідно штатного розкладу товариства та інші виплати передбачені чинним законодавством України та даним договором. Заробітна плата нараховується працівнику щомісячно із розрахунку відпрацьованого часу: 50% авансом до 15 числа кожного місяця, 50 % в останній робочий день кожного місяця, на розрахунковий рахунок, вказаний працівником.

Відповідно до п. 7.1. цей договір укладається строком на 2 календарних роки - з 03 грудня 2010 року по 03 грудня 2012 року з правом продовження на новий строк.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що трудовий договір є припиненим з 04 грудня 2016 року. Так, днем звільнення ОСОБА_1 з посади бортпровідника льотної служби ТОВ «АК «Роза Вітрів» є 03 грудня 2016 року. Проте, у день звільнення, товариство не видало позивачу трудову книжку та не здійснило повного розрахунку. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач зазначила, що товариством грубо порушено її трудові права, не виплативши заробітну плату та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки позивач опинилась в складній життєвій ситуації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

За змістом ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Встановлено, що трудовий договір з ОСОБА_1 неодноразово переукладався на новий строк.

ОСОБА_1 не попереджала товариство про бажання розірвати трудовий договір.

Відповідно до табелів обліку використання робочого часу ОСОБА_1 , починаючи з 06 липня 2016 року не з`являлась на робочому місці, про що товариством зроблені відповідні записи.

Згідно наданих товариством документів, трудові відносини з ОСОБА_1 на час звернення з даним позовом припинені не були.

Лише після ухвалення оскаржуваного рішення, товариство, виконуючи рішення суду, винесло наказ про звільнення позивача з роботи, та видало трудову книжку.

Таким чином, укладений між сторонами строковий трудовий договір переукладався декілька разів.

При цьому, жодна з сторін не заявляла про припинення трудових правовідносин.

Відтак такий договір є продовженим на невизначений строк.

Однак, враховуючи те, що товариство дане рішення суду не оскаржило, а фактично погодилось із висновками суду про припинення трудових правовідносин 03 грудня 2016 року, колегія суддів не переглядає рішення суду в цій частині.

Згідно положень п. 4.1. трудового договору заробітна плата нараховується працівнику щомісячно із розрахунку відпрацьованого часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Враховуючи, що ОСОБА_1 з 06 липня 2016 року не виконувала роботу, товариством правомірно та обґрунтовано не нараховувалась заробітна плата та відповідно не виплачувалась.

Отже, позовні вимоги про стягнення заробітної плати є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 з даним позовом, наказ про її звільнення у зв`язку із закінченням дії трудового договору, товариство не видавало. Товариство вважало, що трудові відносини з ОСОБА_1 не припинені.

Отже, оскільки трудові відносини з ОСОБА_1 юридично припинені не були, не було видано наказ про звільнення, не зроблено відповідні записи у трудовій книжці, не видано трудову книжку, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Колегія суддів вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки позивач, починаючи з 06 липня 2016 року не з`являлась на робочому місці, не вчиняла жодних дій направлених на виконання своїх посадових обов`язків, причини неявки на роботу не повідомляла (перебування на лікарняному тощо), отже підстав вважати, що товариство порушило трудові права позивача немає.

З урахування того, що товариство не оскаржувало рішення суду першої інстанції, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів також бере до уваги, що товариством виконано рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що товариство зобов`язано виплатити заробітну плату за період з 06 липня 2016 року по 03 грудня 2016 року, колегія суддів не приймає, оскільки у вказаний період позивач не виконувала свої обов`язки, на робочому місці на з`являлась, відтак товариство правомірно не нараховувало заробітну плату.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що 03 грудня 2016 року товариство було зобов`язано провести всі розрахунки з позивачем та видати трудову книжку в день звільнення, колегія суддів відхиляє, оскільки ні позивач, ні відповідач не заявили до 03 грудня 2016 року про припинення трудових правовідносин, відтак укладений між ними строковий трудовий договір слід вважати таким, що продовжений на невизначений строк.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «АК «Роза Вітрів» без жодних причин не звільняло позивача та не видавало трудову книжку, колегія суддів оцінює критично з вищенаведених мотивів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 03 червня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: М.М. Іванченко

С.Г. Музичко