Справа № 297/898/20
02 грудня 2020 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого Ільтьо І. І.,
за участю секретаря - Гарані О. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,-
Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення.
В обгрунтування позовних вимог вказав, що на підставі договору дарування від 06 березня 2002 року вона є власницею квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . У квартирі також проживає та зареєстрований відповідач ОСОБА_2 . Рішенням Берегівського районного суду від 23 липня 2019 року шлюб між ними розірвано, оскільки відповідач регулярно зловживав алкогольними напоями та будучи у нетверезому стані влаштовував сварки, виганяв її з квартири. Оскільки відповідач проживає у квартирі, тому своєю поведінкою заважає позивачці нормально жити та користуватися своєю власністю, так як постійно влаштовує скандали, приходить додому в стані алкогольного сп`яніння. Незважаючи на припинення між ними фактичних шлюбних відносин та розірвання шлюбу, відповідач не бажає добровільно виселятися із квартири.
Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подав до суду заяву згідно якої просила слухати справу за його відсутності, позов підтримує повністю та просить його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи
З-за таких обставин, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 223, 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 06 березня 2002 року є власником квартири АДРЕСА_2 .
З листа відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області від 17.08.2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значаться на реєстраційному за адресою: АДРЕСА_1 .
На неодноразові звернення позивача про добровільне зняття з реєстраційного обліку відповідач не реагує, чим створює перешкоди для здійснення ОСОБА_1 прав власника квартири.
Згідно ч. 1ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ч. ч. 1, 3ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Із змісту ч. 1ст. 109 ЖК України, вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв`язку з існуванням факту реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 , відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, так як останній добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає.
Що стосується вимоги позивача про виселення відповідача із займаного жилого приміщення, то суд дійшов висновку про те, що дана вимога обґрунтована та є такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки судом було встановлено, що відповідач порушують право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Згідно частини першої статті 109 Житлового кодексу - Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У відповідності зі ст. 316, ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності є право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Із аналізу вказаних правових норм вбачається, що відповідач підлягає виселенню із квартири АДРЕСА_2 .
Так, як вбачається із матеріалів справи, добровільно житло не звільнив, а тому право позивача підлягає захисту судом шляхом виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_2 .
Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов про виселення є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1)позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5)оголошення особи померлою.
Системний аналіз вказаної статті дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про виселення.
Відповідно, на підставі рішення про виселення відповідачі мають бути зняті з реєстраційного обліку.
Керуючись ст.ст.12, 81, 89, 133, 206, 247, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,-
Виселити ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) із квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Берегівським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, вставленому Цивільним-процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Ільтьо І. І.