Справа № 361/7451/19
Провадження № 2/361/1071/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

05 березня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Лопатинській С.А., розглянувши у судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н, укладеним 07.12.2010р., в сумі 24194,96 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 13713,74грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 3067,70 грн., пеню за прострочення зобов`язання 5785,19грн., а також штраф за п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. (фіксована частина) і 1128,33грн. (процентна складова), мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.02.2010р. між банком і ОСОБА_1 відповідач отримав кредит у розмірі 11000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором, а відповідач не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими платежами за умовами договору.

Відповідач повторно (неодноразово) не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою зареєстрованого місця проживання, яке збігається з зазначеним ним у заяві анкеті на видачу кредиту, відзив на позов не подав.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

Згідно анкети-заяви 07.02.2010р. ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в анкеті-заяві міститься інформація про дані відповідача, зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, відмічено послуг, яку клієнт отримує, платіжну картку Універсальна/GOLD з кредитним лімітом 1000грн.

Згідно довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти Універсальна 30 днів пільгового періоду, яка також підписана сторонами, в тому числі підписана відповідачем, сторони погодили відсоткову ставку на рівні 3,0% на місяць (36% річних), а у випадках понадлімітного використання кредитних коштів передбачили можливість і підстави її підвищення до 4,5%. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, слідуючого за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору) / 30 нараховується на кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30грн. в місяць, нараховується один раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при появі прострочення на суму більше 50грн. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов?язань за договором більше ніж на 30 днів: 500грн.+5% від суми позову.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 24.09.2019р. становить 24194,96грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 13713,74грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 3067,70 грн., також нараховано пеню за прострочення зобов`язання 5785,19грн., а також штраф за п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. (фіксована частина) і 1128,33грн. (процентна складова).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що станом на 07.12.2010р. кредитний ліміт по картковому рахунку відповідача становив 1000,00грн., та поступово збільшувався: з 23.02.2011р. до 1200,00грн., з 19.03.2011р. до 1400,00грн., з 21.06.2011р. до 1600,00грн., з 21.07.2011р. до 1800,00грн., з 14.05.2012р. 4000,00грн., з 03.08.2012р. 6000,00грн., з 02.11.2012р. 8000,00грн., з 24.12.2012р. 11000,00грн., з 27.10.2016р. до 12000,00грн., з 19.10.2017р. до 14000,00грн.

Розглядаючи дану справу, суд виходить з таких міркувань:

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідност.81 ЦПК - к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дані документи свідчать про укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем договору кредиту у вигляді відкриття карткового рахунку з видачею кредитної картки універсальна та з встановленням передбаченого договором кредитного ліміту, а також процентної ставки та інших істотних умов договору кредиту, зокрема щодо строків платежів, процентів та порядку їх нарахування, неустойки.

Підписанням даних документів сторони дотримались вимоги закону щодо письмової форми договору кредиту. Згідно з умовами договору відповідач отримала платіжну кредитну картку, на яку їй був відкритий кредитний ліміт у визначеній сторонами сумі.

Таким чином, сторони уклали договір, з якого у позичальника виникло грошове зобов`язання повернути кредитору отримані ним кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах укладеного договору і у відповідності до вимог закону, що регулює спірні правовідносини, та у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань сплатити неустойку, передбачену договором.

Згідно ст.615 ЦК не припустима одностороння відмова від зобов`язання

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач виконав свої зобов`язання, а саме в передбаченому договором порядку надавав відповідачу кредитні кошти на видану платіжну кредитну картку відповідно до встановленого розміру кредитного ліміту, що не заперечується відповідачем та підтверджується, зокрема, анкетою заявою, довідкою, підписаною відповідачем , та розрахунком заборгованості станом на 24.09.2019р.

В свою чергу, відповідач (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість у вказаній в розрахунку сумі - в тому числі заборгованість за кредитом та заборгованість за процентами. Відповідач не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх спростування повне або часткове, тому вони судом приймаються до уваги, тому суд дійшов висновку, що розрахунок щодо нарахування тіла кредиту та процентів за його користування проведений правильно, у відповідності до умов договору, і відповідач має заборгованість за даним договором у вказаному розмірі.

Враховуючи, що відповідач, підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування, фактично підтвердив факт укладання договору кредиту на зазначених у сукупності даних документів умовах (про розмір кредиту, умови його повернення, процентна ставка, неустойка), з якого у сторін виникли кредитні правовідносини, отримав кредитні кошти на відкритий йому картковий рахунок, використав кошти і їх не повернув, тобто не виконав грошового зобов`язання по поверненню фактично отриманої ним суми кредитних коштів, - то є підстави для стягнення з відповідача-позичальника наявної заборгованості по кредиту.

Згідно наданому позивачем розрахунку, який не оспорений в цій частині відповідачем, прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 3067,70грн. Дана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача. Відповідач не довів відсутності заборгованості чи її сплати у повному обсязі. Хоча у заяві-анкеті відповідач вказував на бажану суму кредиту 1000грн., але в подальшому як видно з виписки по рахунку - він користувався певний час кредитними коштами у розмірі, більшому ніж 1000грн. тому суд погоджується з тим, що заборгованість по кредиту становить вказану суму 3067,70грн. яка відповідачем не оспорена. І дана сума підлягає стягненню з відповідача за даним договором.

Позовних вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Щодо заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13713,74грн., то суд робить такі висновки:

Як вмотивовано вище, суд не бере до уваги вказані позивачем Умови та Правила у якості тих умов, на яких між сторонами був укладений договір. Тому посилання позивача на умови договору (викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг) судом до уваги не беруться. Позивач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів укладення договору на таких умовах, про які він вказує. Позивач не підтвердив наявне у нього за даним договором право у будь-який час і на будь-яких умовах збільшувати розмір кредиту, та/або на переведення на тіло кредиту заборгованості з інших передбачених договором платежів, зокрема, процентів.

Єдиним письмовим підтвердженням укладення договору між сторонами є анкета-заява і довідка про умови кредитування. З даних документів, підписаних відповідачем, не вбачається, що сторони домовились про кредитування у такому розмірі, що сторони домовились про самовільне збільшення кредитором розміру кредиту, і зокрема відсутні докази наявної домовленості між сторонами про те, що будь-які інші платежі, які на думку позивача він має право стягувати з відповідача на підставі укладеного договору, позивач буде стягувати на власний розсуд, чи що вказані платежі позивач буде переводити у кредит, чи що позивач отримав право самовільно збільшувати розмір кредиту на карту на суму заборгованості клієнта по іншим платежам (нарахованим банком поза умовами договору, які суд бере до уваги), з метою подальшого списання даної суми на погашення нарахованих платежів і відповідно штучного збільшення розміру кредиту.

Якщо проаналізувати наданий позивачем розрахунок заборгованості, то в ньому зазначено збільшення кредитної суми фактично одночасно зі зменшенням нарахованих процентів, які в кінцевому рахунку виведені на заборгованість по відсоткам 0,00грн. і відповідно визначена строкова заборгованість по кредиту (окрім простроченої) - при тому, що сам позивач стверджує, і це вбачається з наданого розрахунку, - у вказані періоди відсутні внесення коштів на рахунок самим користувачем, що могло б розглядатись як сплата процентів. При цьому позивач не обґрунтував підстав такого збільшення розміру кредиту, і крім того, позивач не довів укладення з відповідачем у вказаний період додаткової угоди про внесення змін в укладений раніше договір. Позовна заява також не містить таких відомостей і обґрунтувань.

Тому при розгляді даної справи суд виходить з того, що сторони не вносили до договору змін про збільшення розміру кредиту та/або про автоматичне кредитування банком нарахованих інших платежів з подальшим їх погашенням та віднесенням на строкове тіло кредиту. Враховуючи, що саме позивач повинен довести факт укладення договору і його істотних умов, а також факт укладення додаткових договорів (угод про внесення змін до умов договору), то суд робить висновок, що позивач не довів суду самого факту видачі позичальнику кредиту (перерахування йому на картку у якості кредитних коштів) вказаної суми, який зазначений ним як строковий кредит. Тому відсутні підстави розглядати дану суму як строкова заборгованість по кредиту. Фактично дана сума має ознаки суми, нарахованої банком поза межами умов укладеного договору, або ознаки додаткового кредитування під погашення процентів або ознаки переведення нарахованих процентів у строкову заборгованість по кредиту. Доказів того, що позичальник прийняв такі змінені позивачем умови кредитування - позивач суду не надав.

Враховуючи зміст терміну строковий кредит, -слід його розуміти так, що даний кредит виданий, але строк його повернення ще не настав і відповідно він не прострочений позичальником. Тому навіть у разі видачі даної суми як кредиту за умовами договору, оскільки він є строковим (і саме так він визначається самим кредитором) - то не настав строк його повернення і відповідно відсутня підстава для стягнення у судовому порядку. Принаймні позивач таких вимог не заявив і підстав не навів.

Крім того, сумарна сума кредиту (вказана позивачем як строкова і як прострочена) становить суму значно більшу від вказаної самим позивачем суму виданого відповідачу кредиту, що є арифметично неправильним, оскільки строковий і прострочений кредит сумарно не може бути більшим від суми загально виданого кредиту.

Також суд враховує, що позивач суперечить сам собі, зазначаючи, що позичальник давно і суттєво допустив прострочення по поверненню кредиту, (що могло б розглядатись як виникнення права вимоги дострокового повернення кредиту за приписами ст.1050 і 1054 ЦК України), а з іншого боку вказує на наявність строкового (тобто непростроченого) кредиту, який до того ж невідомого походження і не за умовами укладеного між сторонами договору. Єдиним логічним походженням даної суми (названої позивачем строковою заборгованістю по кредиту) при наведених вище підставах, враховуючи відомості з наданого позивачем розрахунку щодо нарахувань і платежів, є те, що вказана сума сформована з переведення на тіло кредиту інших нарахованих позивачем по даному картковому рахунку платежів (процентів, пені, штрафів, комісій, тощо).

Оскільки в межах розгляду даної справи (в межах заявлених позовних вимог і підстав) і виходячи з наданих доказів, суд не враховує положення вказаних Умов та Правил в частині умов, що стосуються збільшення розміру кредитування, процентів, неустойки, комісії, та порядків їх зарахування, то відсутні і підстави для прийняття суми, вказаної позивачем як строкова заборгованість по кредиту, у якості нарахованих процентів та/або інших платежів. Позовні вимоги в цій частині необґрунтовані, недоведені і не підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню 5785,19грн. за прострочене зобов`язання, а також штраф 500грн. (фіксована частина) і 1128,33грн. (процентна складова).

Щодо даних позовних вимог, то суд дійшов наступних висновків:

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки (п.3).

Враховуючи, що відповідач порушив строки виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, допустив прострочення у платежах, суд вважає, що, в даному випадку, позивач має право вимагати сплати неустойки відповідно до умов договору.

Згідно наданого розрахунку позивач нарахував відповідачу штраф 500 грн. (фіксована частина) + 5% від суми позову 24194,96грн., що становить 1128,33 грн.

Суд не вбачає передбачених законом підстав для звільнення відповідача від зобов`язань по сплаті штрафу за неналежне виконання ним грошових зобов`язань по поверненню кредиту і по сплаті відсотків за користування кредитом. Відповідач не оспорив порядок і підстави нарахування неустойки, її розмір, не послався на наявність підстав для звільнення від сплати неустойки, тому суд виходить з того, що прострочення виникло з вини позичальника, і є підстави для нарахування та сплати неустойки.

Разом з тим, перевіряючи правильність розрахунку штрафу, зокрема його процентної складової, суд виходить лише з розміру пред`явлених позовних вимог, які є обґрунтованими та підлягають задоволенню, зокрема виходячи з вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача штраф 500 грн.- фіксована частина, і його процентна складова: 5% від 3067,70грн. = 153, 39грн., всього штраф становить 653,39грн. При цьому суд також враховує, що відсутні законні підстави для нарахування штрафу на пеню . Таким чином, вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню частково.

Щодо пені, то чуд виходить з наступного:

в розрахунку заборгованості станом на 24.09.2019р. позичальнику нараховано пеню за прострочене зобов`язання в сумі 5785,19грн.

З представленого суду розрахунку заборгованості не можливо перевірити розмір пені та обґрунтованість її розрахунку, зокрема визначити ставку, за якою вона нарахована, за який період вона нарахована, а також на які суми простроченої заборгованості вона нараховувалась, враховуючи, що пеня згідно вимог цивільного законодавства - є неустойкою, що поточно (щоденно) нараховується на прострочену заборгованість лише по таким платежам, як кредит і проценти. В наданому розрахунку не видно, в якому розмірі нарахована пеня, і вказана у позовній заяві сума не відповідає сумам про заборгованість, вказаним в кінці розрахунку. У позові позивачем також не наведено жодних обґрунтувань щодо підстав подвійного нарахування пені, щодо розміру пені, зокрема, ставки, за якою пеня нараховувалась, та періоду, за який вона нарахована. Суд також виходить з того, що рішення має ґрунтуватись на доказах, і не може ґрунтуватись на припущеннях, а обов`язок по доведенню позовних вимог, в тому числі по доказуванню обґрунтованості здійснених нарахувань, покладається на позивача.

Крім того, суд враховує наступне:

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, зокрема, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України); пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). таким чином, неустойка (штраф або пеня) є санкцією за порушення боржником грошового зобов`язання і є видом матеріальної відповідальності.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Тобто позивачем застосовано одночасно два види неустойки (пеню та штраф) за одне й те саме порушення умов договору несвоєчасне та не в повному обсязі виконання договірних зобов`язань. Враховуючи вищевикладене, а також відповідно до статті 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності (неустойки), а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При таких обставинах суд не вбачає підстав для покладення на відповідача одночасно зобов`язання і по сплаті штрафу, і по сплаті пені, тобто за один і той самий вид порушення.

При наведених вище підставах і враховуючи закон, що регулює спірні правовідносини, а також виходячи з наведених позивачем у позовній заяві обґрунтувань і мотивування стягнення пені, розглядаючи справу лише в межах заявлених позовних вимог та з підстав, зазначених у позові, і на підставі лише поданих доказів, дотримуючись принципу диспозитивності і рівності сторін, а також принципу пропорційності, суд не вбачає підстав для стягнення нарахованої позивачем пені. В цій частині у позові суд відмовляє.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту 3067,70грн. та штраф 653,39грн., всього за договором 3721,09грн.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 1921грн. судового збору. Позов задоволено на 15%. Тому відшкодуванню підлягають судові витрати на 15%, що становить 288,15грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 549, 550, 611, 613,615, 627, 629, 631, 638,639, 1048 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк (м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ідентифікаційний код 14360570) за кредитним договором № б/н від 14.02.2011р. прострочену заборгованість по кредиту 3067,70грн., штраф 653,39грн., судові витрати 288,15грн., всього стягнути 4009,24грн.;

в іншій частині в позові відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо копія рішення не буде вручена відповідачу у день його складення, він має право на поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява буде ним подана протягом двадцяти днів з дня вручення копії рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо копія рішення не буде вручена позивачу у день його складення, він має право на поновлення строку подання скарги, якщо апеляційна скарга буде ним подана протягом 30 днів з дня вручення копії рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення виготовлено 11.03.2020р.

Суддя Т.В. Селезньова