Справа № 346/3960/19
Провадження № 2/346/242/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого - судді Веселова В.М.,

секретаря - Максим`юк М.А.,

позивачки ОСОБА_1

представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника третьої особи Любенко А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_4 про поновлення на роботі та стягнення втраченої заробітної плати за час вимушеного прогулу,визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, -

ВСТАНОВИВ:

позивачка звернулась в суд з даним позовом, в якому вказала, що наказом №236 від 25.11.1975 року вона була прийнята на посаду медичної сестри Коломийської районної інфекційної лікарні. Наказом №143 від 17 липня 2019 року її звільнено з роботи з посади сестри медичної стаціонару згідно п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників з 31.07.2019 р. Вважає дане звільнення незаконним виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 42 КЗпП України «при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці». При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації враховуються передбачені ч.2 ст. 42 КЗпП України та іншим законодавством переваги. Відповідно до інформаційної довідки Коломийської районної інфекційної лікарні на час проведення скорочення чисельності працівників на посаді медичної сестри стаціонару працювала 31 особа, з яких вищу кваліфікаційну категорію мають 25 медичних сестер. Оскільки звільненню із скороченням підлягало 3 медичних сестри кандидатури на звільнення повинні були бути обрані серед шести медичних сестер, які не мають вищої кваліфікаційної категорії. Всупереч вимогам ст. 42 КЗпП України адміністрація лікарні вирішила звільнити медичних сестер, які перебувають на пенсії 10-20 років, в тому числі і її. Зазначає, що таке рішення адміністрації є дискримінаційним та таким, що суперечить Конституції України та вимогам Закону «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Вказує, що вона пропрацювала в Коломийській районній інфекційній лікарні 42 роки, має вищу кваліфікаційну категорію медичної сестри. Додатково до переваг перерахованих в ч.2 ст.42 КЗпП України вона має переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату відповідно до ст.5 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» як дитина війни. Адміністрацією Коломийської районної інфекційної лікарні звільнення проведено всупереч вимогам закону, не проведено порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників, які підлягають скороченню. Крім того її належним чином не було повідомлено про наступне вивільнення, чим порушено вимоги ч.1 ст. 49-2 КЗпП України. Вказує, що всупереч ст. 43 КЗпП України її було звільнено з роботи без попередньої згоди профспілкового комітету, що підтверджується листом управління держпраці в Івано-Франківській області від 29 липня 2019 року №04-02/15-10/4876, яке проводило перевірку законності звільнення за її скаргою.

Вказує, що відмовлялась підписати наказ про звільнення, оскільки була з цим наказом не згідна.

Крім цього, вважає, що їй було незаконно оголошено догани наказами від 16.03.2018 року, від 20.07.2018 року, від 25.07.2019 року. Вказує, що вищезгадані накази видані з метою звільнення її з роботи, видані незаконно і протиправно. Вважає, що в своєму віці вона може працювати і бажає працювати, маючи найвищу кваліфікацію медичної сестри.

Оскільки вона вважає, що звільнена з роботи без законної підстави та з порушенням порядку звільнення то відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на роботі і їй має бути стягнута втрачена заробітна плата за час вимушеного прогулу. Крім цього, просить визнати незаконними та скасувати накази про накладення на позивачку ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень №26 від 16.03.2018 року, №38 від 20.07.2018 року, №13 від 25.07.2019 року, поновити її на посаді медичної сестри стаціонару Коломийської районної інфекційної лікарні, стягнути з відповідача на її користь втрачену заробітну плату за час вимушеного прогулу з 1 серпня 2019 року по 24 жовтня 2019 року в сумі 13781,69 грн. та дорахувати втрачений заробіток по день винесення рішення, виходячи з середньої заробітної плати 4967,82 грн., стягнути з відповідача судові витрати - судового збору та витрат на професійну правничу допомогу за складання позовної заяви та ведення справи в суді.

В судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача та представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі. Вказав,що винесені догани були законні, тому що порушення з сторони позивачки були. Вказує,що в лікарні відбулось скорочення і воно продовжується до цього часу, лікарня як юридична особа вже є ліквідована. Він як керівник,зобов`язаний був провести скорочення у відповідності до чинного законодавства, не порушуючи прав ні тих осіб,які попали під таке скорочення, ні тих працівників, які залишаються працювати. Вказав, що позивачка близько 9 місців була на лікарняному у 2018 році в зв`язку з тим,що зламала руку, однак він її не звільняв з людських почуттів, зважаючи на її вік. Вказує,що позивачка постійно відмовлялась надавати будь-які пояснення з приводу видачі наказів про порушення нею трудової дисципліни. Про те,що вона буде звільнена в зв`язку з скороченням, позивачка також відмовилась ознайомлюватись з цим наказом. Відповідно вона відмовлялась підписувати і накази з оголошеними їй доганами,так і наказ про скорочення,заставити її це робити він не мав права. Просить в позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка працює лікарем дитячого відділення пояснила, що позивачка часто не могла вколоти належним чином хворих дітей, в тому числі здійснити маніпуляції з веною. Часто діти плакали, на зауваження позивачка не реагувала і іншим медсестрам не давала замінити її при здійсненні уколів чи крапельниць дітям. На критику реагувала боляче. Однак такі випадки не фіксувались і не набували розголосу, оскільки керівник лікарні не хотів поширення негативної інформації. Крім цього, зауважила, що позивачка могла в робочий час лежати в маніпуляційній.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив,що він 4 роки назад лікувався в лікарні,де чергувала позивачка. Йому потрібно було поставити катетер. Позивачка ввела катетер,але невдало, після цього у нього тривалий час боліла рука. Він про це говорив позивачці,однак вона не зреагувала належним чином і пішла.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки,представників позивачки, представника відповідача, третьої особи, свідків, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 245 КЗпПУ, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка з листопада 1975 року працювала на посаді медичної сестри Коломийської районної інфекційної лікарні (а.с.5).

Наказом Коломийської районної інфекційної лікарні від 31.05.2019 року №8 позивачку було скорочено з займаної посади сестри медичного стаціонару(а.с.6) В даному наказі є примітка навпроти прізвища позивачки про те,що вона не погодилась підписати повідомлення про звільнення.

Наказом Коломийської районної інфекційної лікарні від 17.07.2019 року №143 позивачку було звільнено з займаної посади, згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників з 31.07.2019 р.

Таким чином, наказ про скорочення (а.с.6) було видано у відповідності до чинного законодавства за 2 місяці , однак позивачка відмовилась з ним ознайомлюватись. Свою відмову від ознайомлювання з цим наказом сама ж позивачка підтвердила в своєму листі до Департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської ОДА від 15.07.2019 року (а.с.60),а також в судовому засіданні, аргументуючи свою позицію тим, що вона не була згідна з даним наказом.

Як вбачається з пояснень обох сторін, позивачка відмовлялась забрати добровільно свою трудову книжку, внаслідок чого трудова книжка їй була направлена додому поштою.

На час звільнення позивачки з посади за скороченням, в медичному закладі працювало 31 особа на посаді медичної сестри,з них мали вищу кваліфікаційну категорію 25 медичних сестер.(а.с.10).

В матеріалах справи є інформація голови профспілкового комітету про те,що 7 червня 2019 року проводились збори трудового колективу, де явка медсестер була обов`язковою. Позивачка,яка працювала згідно графіку з 8 години до 20.00 години, на збори не з`явилась, так само відмовилась прийти на збори профспілкового комітету,де обговорювалось питання скорочення позивачки ОСОБА_1 з посади,мотивуючи зайнятістю.

В матеріалах справи є скарга паціента гр. ОСОБА_7 від 24.07.2019 року, в якій останній скаржився,що позивачка ,яка здійснювала в той день внутрівенні маніпуляції, не могла їх провести якісно,внаслідок чого в нього на руці були численні синці і боліла рука (а.с.33).

Відповідно наказом №13 від 25.07.2019 року позивачці було оголошено сувору догану за низький рівень професійної підготовки (а.с.34).

Наказом №26 від 16.03.2018 року позивачці було оголошено сувору догану за порушення вимог Наказу МОЗ України №223 «Про збір, знезараження та здачу використаних медичних виробів одноразового застосування з пластичних мас» (а.с.35).

Наказом №38 від 20.07.2018 року позивачці було оголошено сувору догану за відсутність належно оформленої особової медичної книжки (а.с.36).

В судовому засіданні було оглянуто книги реєстрації наказів з основної діяльності та адміністративно-господарської діяльності за 2018 та 2019 роки. Дані книги пронумеровано та прошнуровано належним чином і в них містяться відповідні накази про накладення адміністративних стягнень щодо позивачки. У суду відсутні сумніви в законності накладених стягнень.

Позивачка знаходилась на лікарняному двічі відповідно 8 місяців та 4 місяці за період у 2018 - 2019 роках.

У відповідності до ст.42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно ст.43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

У відповідності до ст.147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

У відповідності до ст.148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно ст.232 КЗпП Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав;

6) працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу:

1) працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації;

2) молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію;

3) вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину з інвалідністю, а одиноких матерів (батьків) - при наявності дитини віком до чотирнадцяти років;

4) виборних працівників після закінчення строку повноважень;

5) працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу;

6) інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов`язаний укласти трудовий договір.

Згідно ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або його близькою особою повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому грошової компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а у випадку неможливості поновлення - у розмірі дворічного середнього заробітку.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ст.5 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни надаються такі пільги:

право на переважне залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників;

використання чергової відпустки в зручний для них час; одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік;

виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи;

першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва;

право на 25-відсоткову знижку при платі за користування комунальними послугами (газом, електроенергією тощо) у межах середніх норм споживання за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;

діти війни, які є особами з інвалідністю, мають право на стаціонарну медичну допомогу в госпіталях ветеранів війни та у військово-медичних закладах охорони здоров`я (госпіталях). Госпіталізація проводиться при відповідних показаннях та наявності вільних місць.

Згідно ст.11 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку» громадяни похилого віку мають право на працю нарівні з іншими громадянами, яке додатково гарантується державними цільовими програмами, територіальними та місцевими програмами зайнятості населення.

Забороняється відмова у прийнятті на роботу і звільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу з мотивів досягнення пенсійного віку.

В судове засідання від представника відповідача поступило клопотання про застосування строків позовної давності згідно ст.233 КЗпП України.

У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого сторона може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права. У відповідності до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за наявності заяви сторони у спорі. У відповідності до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Отже строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановивши альтернативу,законодавець не визначив суб`єкта який має право вибрати той чи інший день для початку обчислення строку. На думку суду, виявляється виправданим строк обчислювати з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права,що і конкретизує ст.233 КЗпП. Встановивши альтернативу,законодавець не визначив суб`єкта,який має право вибрати той чи інший день для початку обчислення строку. Тому за таких обставин є виправданим строк обчислення розпочинати з дня , коли було вчинено ранню дію.

В даному випадку такою первинною дією було видання наказу про звільнення від 17 липня 2019 року, з яким відповідачка відмовилась ознайомлюватись,що підтверджено не тільки матеріалами справи (а.с.60) , але і поясненнями самої позивачки, яка вважала виданий наказ про звільнення незаконним. Отримання позивачкою 31 липня 2019 року трудової книжки є вже вторинною подією. Відповідно граничний термін пред`явлення позову до суду є 18 серпня 2019 року. Однак позов подано до суду тільки 22 серпня 2019 року після спливу місячного строку, встановленого законом.

Це ж саме стосується щодо виданих наказів про накладення дисциплінарних стягнень 16 березня 2018 року, 20 липня 2018 року та 25 липня 2019 року, які позивачка оскаржила уточнюючими позовними вимогами тільки 28 жовтня 2019 року (а.с.45) теж з пропуском строку на оскарження.

За таких обставин, суд приходить до висновку в необхідності відмови в позовних вимогах.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.147,149,232,233,235 КЗпП України, ст.ст.256,261,267 ЦК України, ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 272 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_4 про поновлення на роботі та стягнення втраченої заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 16 грудня 2020 року.

Суддя Веселов В. М.