Р І Ш Е Н Н Я№ 127/5407/20

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

08 грудня 2020 р.м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Медяної Ю.В.,

секретар Подоляк М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Оверковського К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю.

В позовній заяві зазначено, що на підставі договору міни від 19.10.2019 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., позивач набув у власність 13/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських прибудов, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0329 га., кадастровий №:03:040:0245, за цією ж адресою. Загальна площа будинку складає 157,6 кв.м.

Після набуття у власність зазначеного вище нерухомого майна, позивачу стало відомо, що за його адресою, а саме: АДРЕСА_2 , починаючи з 02.03.2013 р. зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Враховуючи, що відповідачі ніколи не проживали та не проживають за вказаною адресою, вони є такими, що втратили право користування житлом.

У зв`язку з реєстрацією відповідачів за адресою позивача, він позбавлений можливості розпоряджатись своєю власністю, оскільки для оформлення будь-якого правочину щодо відчуження нерухомого майна необхідна довідка про відсутність зареєстрованих осіб.

З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

18.03.2020 р. у даній справі відкрито провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовільнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Додатково повідомив, що з часу, коли став власником частини будинку, відповідачі у ньому ніколи не з`являлись, у будинку відсутні їхні речі.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відзив на позов не надали.

Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката Оверковського К.В., показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 13/25 частини житлового будинку з відповідною частиною прибудов, господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0329 га., кадастровий №:03:040:0245, за цією ж адресою, що підтверджується договором міни від 19.10.2019 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого 19.10.2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрованого в реєстрі за №7069. (а.с. 33)

Право власності на зазначену вище частину будинку 19.10.2019 р. зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №185380468, номер запису про право власності 33743802. (а.с. 32)

Згідно довідки КК «Царина» про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №617 від 19.10.2019 р., виданої ОСОБА_5 , у будинку АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований та не проживає. (а.с. 25)

Згідно з домовою книгою для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. по АДРЕСА_2 , вбачається, що інформація про реєстрацію громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по вказаній адресі відсутня. (а.с. 27-29)

Відповідно до відповіді Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №15744, №15745, №15748, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 14-19)

Свідок ОСОБА_6 (сусід по будинку позивача) суду повідомив, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , поділений на 2 частини. Попередній власник проживала в Італії, щоб майно не було без догляду, доручила родичам здавати його в оренду. За час відсутності власника, у будинку мешкало багато людей, тому свідок не може пригадати чи проживали відповідачі у будинку за вказаною адресою.

Свідок ОСОБА_7 (знайомий позивача) суду повідомив, що був присутній у нотаріуса при оформлені договору міни, а після переїзду до даного будинку в ньому проживав тільки ОСОБА_1 , його дружина та дитина.

Свідок ОСОБА_8 (знайома позивача) повідомила суду, що знаходиться в дружніх стосутках із дружиною позивача. Разом із позивачем оглядала будинок по АДРЕСА_2 перед купівлею. У будинку не було ознак проживання будь-яких осіб (було брудно, не було ніяких речей домашнього вжитку, їжі, одягу). З моменту вселення (близько року тому) позивача та його дружини, інших осіб чи сторонніх речей у даному житловому приміщенні не помічала.

В суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають право члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, якому на праві власності належить житловий будинок. Доказів постійного проживання та ведення спільного господарства відповідачів разом із позивачем - власником будинку, суду не надано.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК УРСР слід дійти висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, а також Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 309/2477/16-ц.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з наведеного вище, вимоги позовної заяви про усенення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю позивача, а саме: 13/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 підлягають задоволенню, оскільки відповідачі не проживають у будинку більше року, хоча перешкод в цьому йому ніхто не чининять, не є співвласниками даного житла, не несуть жодних витрат по його утриманню та добровільно не знімаються з реєстрації, чим перешкоджають реалізувати позивачу своє право щодо користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції, ст. ст. 317, 381, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 223, 263-265, 273, 280-284, 289 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, задовільнити.

Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1 , а саме: 13/25 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням 13/25 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 280 грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 280 грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 280 грн. 27 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 14.12.2020.

Суддя: