Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2020 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

при секретарі Культенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позов тим, що позивач, згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №7019202 від 04.12.2004 року, є власником домоволодіння у АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №5560 від 30.10.2004 року. У вказаному будинку зареєстрована але фактично з серпня 2012 року не проживає ОСОБА_2 , яка є сестрою позивача та фактично не є членом її сім`ї. Особистих речей ОСОБА_2 у будинку немає, перешкод у користуванні житлом із боку позивача немає.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 в будинку не проживає вже досить тривалий час, не бере участі у його утриманні, позивач вважає, що вона втратила право на користування житлом у ньому і просить визнати її такою.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 13.11.2020 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач була повідомлений про розгляд вказаної справи у встановлений законом порядку, проте у встановлені строки відзиву на позов не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено що, згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №7019202 від 04.12.2004 року, є власником домоволодіння у АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №5560 від 30.10.2004 року.

Згідно довідки Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 29.10.2020 року №1148, вбачається що ОСОБА_2 , 1952 року народження, зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження будинку від 29.10.2020 року, посвідченого сільським головою О.І. Кривошея, встановлено, що у домоволодінні по АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 , зареєстрована але не проживає з 2012 року, ОСОБА_2 , особисті речі ОСОБА_2 у будинку відсутні.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України).

Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована але фактично з 2012 року не проживає в будинку по АДРЕСА_1 , а тому втратила право користування житловим приміщенням в даному будинку.

Будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачу користуватися жилим приміщення у ньому, відповідач не укладала.

На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що ОСОБА_2 має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщення в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, однак враховуючи, що позивач не заявляє вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір, а тому суд вважає за можливе віднести судові витрати за рахунок позивача.

На підставі ст. ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 64, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Черкаського апеляційного суду безпосередньо або через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення..

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Суходольський