Справа № 139/839/19
Провадження № 22-ц/801/562/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 рокуСправа № 139/839/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. П.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Коломійцевої В. І. у смт. Муровані Курилівці, повне судове рішення складено 28 листопада 2019 року,-

в с т а н о в и в :

03 вересня 2019 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення. Позов мотивувало тим, що на підставі договору іпотеки від 28.02.2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 01.09.2016 року отримав у власність будинок, загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 43 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем було направлено письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак відповідачі проігнорували зазначену вимогу, на підставі чого позивач просив виселити відповідачів із вказаного будинку зі зняттям їх з реєстрації у ньому.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що житловий будинок, з якого позивач просить виселити відповідачів, придбаний не за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою, тому суд прийшов до висновку що виселення без надання іншого житла є неможливим.

Не погодившись із зазначеним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: позивач наголошує, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний за кредитні кошти, оскільки в анкеті-заяві від 27.02.2007 року зазначено ціль кредитування на купівлю житла, також в кредитному договорі від 27.02.2007 року зазначено, що кредитні кошті надані на купівлю нерухомості, а в договорі купівлі-продажу від 21.02.2007 року зазначено, що Покупець зобов`язується сплатити продавцеві вартість придбаного будинку готівкою до 21.03.2007 року. Тобто заявник стверджує, що житловий будинок був придбаний ОСОБА_1 за кредитні кошти, надані Банком, проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та невірно застосував норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини та дійшов безпідставного висновку, що в іпотеку було передано житло, яке вже належало іпотекодавцеві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наголошує, що він як власник зазначеного будинку н може ним вільно розпорядитися.

06 березня 2020 року на електронну адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , поданий її адвокатом Майструк Н. М., проте суд не бере його до уваги, оскільки він поданий, після строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, а відповідно до 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокат Рой В. Л. підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про день та час судового розгляду були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштивого відправлення.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

-згідно договору купівлі-продажу від 21 лютого 2007 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Грошові кошти до підписання договору передані не були, в пункті 5 Договору зазначено, що продаж вчинено за 55 500 гривень, які Покупець зобов`язується сплатити Продавцеві готівкою до 21 березня 2007 року (а. с. 40-41);

-27.02.2007 року ОСОБА_1 подала на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Анкету-заяву (а.с. 141), в якій зазначила, що ціль кредитування: на купівлю житла.

-27.02.2007 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір №VIUWGL02021216 у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 9 790 доларів США (а. с. 143-150);

-житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 01.09.2016 року на підставі договору іпотеки № 188 від 28.02.2007 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а. с. 7-8, 42);

-АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 14-17);

-09.06.2019 року позивач направив відповідачам претензію, у якій на підставі ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР вимагав від них разом із усіма членами сім`ї та іншими мешканцями протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії добровільно звільнити займане приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку (а. с. 9-10);

-відповідачі зареєстровані та проживають у спірному житловому, що підтверджується довідками Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області № 02-13/49 від 06.02.2018 року, № 010-9/408, №010-9/409, №010-9/410 від 05.09.2019 року (а. с. 11, 25-27).

Між сторонами виник спір з приводу виселення з майна, переданого в іпотеку в зв`язку з набуттям права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем.

Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

За правилами частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Таким чином, основною обставиною, яку слід було з`ясувати при розгляді цієї справи, є те, чи придбано будинок, який став предметом іпотеки , за кредитні кошти, чи ні. Саме від цього залежить можливість виселення відповідачів з іпотечного житла з наданням чи без надання іншого жилого приміщення.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу від 21 лютого 2007 року, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір було зареєстровано у Могилів-подільському районному бюро технічної інвентаризації 21.02.20107 року ( а.с. 10 на звороті).

В пункті 5 Договору зазначено, що продаж вчинено за 55 500 гривень, які Покупець зобов`язується сплатити Продавцеві готівкою до 21 березня 2007 року (а. с. 40-41).

Отже, на момент укладення та реєстрації договору купівлі-продажу покупець не передав грошові кошти.

27 лютого 2007 року ОСОБА_1 подала на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Анкету-заяву (а.с. 141), зазначивши ціль кредитування: на купівлю житла.

В цей же день, 27 лютого 2007 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір №VIUWGL02021216 у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 9 790 доларів США (а. с. 143-150), в пункті 1.1. якого зазначено, що кредит на дано на наступні цілі: купівля нерухомості.

Таким чином, враховуючи умови договору купівлі продажу (не проведення розрахунку в день купівлі), отримання через шість днів після укладення договору купівлі-продажу кредитного договору, умови кредитування (ціль: для придбання нерухомості (житла), з урахуванням того, що відповідачі не вказали, що за рахунок кредитних коштів була придбана якась інша нерухомість, слід дійти висновку, що все це у своїй сукупності свідчить про те, що будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , - був придбаний за кредитні кошти.

Всі ці обставини не були з`ясовані судом першої інстанції, суд обмежився лише тим, що формально право власності виникло у відповідача ОСОБА_1 на будинок предмет іпотеки 21 лютого 2007 року, а кредит нею було отримано 27 лютого 2007 року, не проаналізував обставини купівлі-продажу та отримання кредиту, що призвело до помилкового висновку про те, що будинок було придбано не за кредитні кошти.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а рішення суду підлягає скасуванню як таке, що постановлене з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, що потягло за собою невірне застосування норм матеріального права.

З 01 вересня 2016 року житловий будинок , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі іпотечного застереження, що містилось в договорі іпотеки № 188 від 28.02.2007 року

В будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується довідками Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області № 02-13/49 від 06.02.2018 року, № 010-9/408, №010-9/409, №010-9/410 від 05.09.2019 року (а. с. 11, 25-27).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 09.06.2019 року направив відповідачам претензію, у якій на підставі ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР вимагав від них разом із усіма членами сім`ї та іншими мешканцями протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії добровільно звільнити займане приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку (а. с. 9-10).

Виходячи з положень статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлового будинку мають право користуватися жилим приміщенням за наявності права власності на будинок у особи, членами сім`ї якої вони є. Із припиненням права власності особи втрачається і їх право користування жилим приміщенням як членів її сім`ї.

Таким чином, оскільки будинок по АДРЕСА_1 був приданий ОСОБА_1 за кредитні кошти, наразі він належить на праві власності позивачеві, позивачем дотримано процедури повідомлення відповідачів про необхідність звільнити займане приміщення , тому, виходячи з положень частини другої статті 109 ЖК УРСР, вимоги про виселення відповідачів підлягають до задоволення.

Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, зокрема пункту 26, однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення.

Відтак, оскільки зняття з реєстраційного обліку залежить від виселення, виокремлювати цю вимогу як окрему немає підстав.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування як таке, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, з невірним застосуванням нор матеріального права.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат: так, як позовну заяву та апеляційну скаргу задоволено з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,83 грн. з кожного відповідача (за подання позовної заяви сплачено 1 921 грн., за подання апеляційної скарги 2 881,50 грн., а всього 4 802,50 грн. / 3 (кількість відповідачів) = 1 600,83 грн.)

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року скасувати та постановити нове.

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по 1 600,83 грн. з кожного понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» , рахунок № НОМЕР_1 , МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк

Повне судове рішення складено 13.03.2020 року