ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/755/20

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1361/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

позивач: Комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 квітня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

місце ухвалення судового рішення м. Ніжин,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 13 квітня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року КП «Виробниче управління комунального господарства» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки 1 921,55 грн заборгованості за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів за період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2020 року. У мотивування заявлених вимог зазначало, що відповідно до Публічного договору про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів ОСОБА_1 є споживачем даних послуг, на її ім`я був відкритий особовий рахунок. Проте через несвоєчасне виконання споживачем зобов`язання по оплаті наданих послуг виникла заборгованість, яку відповідачка добровільно погасити не бажає.

Заочним рішенням від 13 квітня 2020 року Ніжинський міськрайонний суд позов задовольнив повністю. Стягнув з ОСОБА_1 на користь КП «Виробниче управління комунального господарства» 1 921,55 грн заборгованості за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів за період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2020 року. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 02 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на недостатність доказів, які були покладені в основу судового рішення, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні заборгованості за недоведеністю підстав позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наявні у справі рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради не свідчать про існування договірних відносин між сторонами. Вимоги щодо укладення договору, передбачені ст.ст. 641-643 ЦК України, стороною позивача дотримані не були, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження отримання підприємством відповіді споживача про прийняття пропозиції укласти договір або вчинення останнім дій, які б свідчили про його бажання укласти такий договір, матеріали справи не містять.

Відповідачка зазначає, що надана позивачем копія публічного договору з газети не є підтвердженням того, що її належним чином було ознайомлено зі змістом договору. Крім того указує на безпідставність зробленого розрахунку заборгованості, виходячи з 4-х проживаючих осіб, стверджуючи, що мешкає на даний час сама.

Звертає увагу на ту обставину, що позивачем не підтверджений факт надання ним послуг з вивезення побутових відходів за місцем її проживання, оскільки побутові відходи вона утилізує самостійно, тобто відповідними послугами комунального підприємства не користується.

На її думку, посилання районного суду у своєму рішенні на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17, є помилковим, оскільки правовідносини між сторонами у вказаній та даній справах не є тотожними, враховуючи, що комунальне підприємство не довело належним чином ні факту укладення договору, ні факту надання їй своїх послуг, ні підстав нарахування боргу саме за 4-х осіб.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався. У наданих до апеляційного суду письмових поясненнях КП «ВУКГ», вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник позивача зазначає, що комунальне підприємство є єдиним виконавцем послуг з вивезення та захоронення побутових відходів у м. Ніжині, яке надає споживачам відповідної якості указані комунальні послуги. З грудня 2016 року на території міста діє Публічний договір про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, який був розроблений відповідно до типового договору, затвердженого постановою КМУ № 1070. Публічний договір було опубліковано у спеціальному випуску міської газети «Вісті» від 14 листопада 2016 року № 46, який був доставлений до кожного домоволодіння.

Указує, що процедура укладення публічного договору повністю відповідає вимогам ст.ст. 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України та не суперечить ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», яким передбачена обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладення договору.

Наголошує на тому, що наведеним Законом встановлений обов`язок споживача інформувати виконавців комунальних послуг про зміну власника житла та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Стверджуючи про те, що в її помешканні не зареєстровано 4 особи, позивачка не конкретизує, з якого саме часу такі особи не проживають, а про зміну складу своєї сім`ї КП «ВУГК» не повідомляла. У той же час, за даними УПСЗН Ніжинської міської ради з листопада 2017 року по квітень 2018 року ОСОБА_1 призначалась субсидія, у тому числі, й на вивезення та захоронення побутових відходів, з розрахунку на 4 фактично проживаючих осіб.

Звертає увагу на ту обставину, що заява на отримання субсидії подавалась особисто відповідачкою, і ОСОБА_1 самостійно указувала 4-х зареєстрованих осіб, а до переліку житлово-комунальних послуг включала й вивезення та захоронення відходів, підтверджуючи те, що родина споживача користується послугою, яка надається комунальним підприємством. За період надання житлової субсидії ОСОБА_1 отримала від держави 182,94 грн за спожиту послугу з вивезення та захоронення ТПВ на 4-х осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов КП «ВУКГ», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка на підставі Публічного договору про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів є споживачем указаної послуги, яка надається їй позивачем по АДРЕСА_1 . Районний суд зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не користується послугами по вивезенню твердих побутових відходів від її домоволодіння або уклала відповідний договір з іншим виконавцем послуг, отже відповідачка вважається такою, що прийняла оферту щодо умов вищезазначеного публічного договору, а розрахунок заборгованості за отримані комунальні послуги у встановленому порядку відповідачкою не спростований.

Однак, з висновком районного суду про правильність складеного позивачем розрахунку суми заборгованості не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 з 01 грудня 1972 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта (а.с. 33). Відповідачкою не заперечується, що за указаною адресою вона фактично і проживає.

Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 14 липня 2016 року № 192 введено в дію рішення комісії з визначення позивача переможцем конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів на території м. Ніжина та встановлено термін надання вказаних послуг вісім років (а.с. 9).

З грудня 2016 року на території м. Ніжина діє Публічний договір про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, який розроблено відповідно до типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 10 грудня 2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», який було опубліковано у спеціальному випуску міської газети «Вісті» від 14 листопада 2016 року № 46 (а.с. 16-17).

Пунктом 1.1 указаного договору передбачено, що виконавець (КП «ВУКГ») зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Рішеннями виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 11 січня 2018 року № 5 та № 6 було встановлено тарифи на послуги вивезення побутових відходів та їх захоронення на полігоні твердих побутових відходів (а.с. 12, 13).

11 січня 2020 року Ніжинським міськрайонним судом за заявою КП «ВУКГ» був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів за період з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2019 року в сумі 1 745,87 грн (а.с. 14).

Ухвалою від 28 січня 2020 року Ніжинський міськрайонний суд задовольнив заяву ОСОБА_1 та скасував наведений вище судовий наказ (а.с. 15).

Відповідно до наданої позивачем довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 у споживача ОСОБА_1 заборгованість за період з листопада 2017 року по січень 2020 року становить 1 921,55 грн (а.с. 4). Нарахування за отримані послуги проводилось з розрахунку на 4-х осіб.

З отриманої на запит апеляційного суду від виконавчого комітету Ніжинської міської ради інформації (а.с. 103) вбачається, що кількість зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 26 грудня 2018 року становила 3 особи, з 27 грудня 2018 року по 28 липня 2019 року 2 особи, з 29 липня 2019 року по 31 січня 2020 року 1 особа.

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості за послуги з вивезення та захоронення побутових відходів, КП «ВУКГ» зазначало про те, що відповідачка, являючись споживачем указаної послуги по АДРЕСА_1 , своєчасно не здійснювала оплату за надані послуги, у зв`язку з чим у період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2020 року виникла заборгованість, яку погасити у добровільному порядку споживач відмовляється.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року.

За приписами ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Статтею 5 Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг належить, зокрема така комунальна послуга як поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно зі ст. 35-1 ЗУ «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту.

Публічний договір про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів розроблений відповідно до типового договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, що затверджений постановою КМУ від 10 грудня 2008 року № 1070, та публічно доводиться до відома усіх споживачів шляхом його публікації в офіційному виданні «Вісті».

Пунктом 10 публічного договору про надання послуг з вивезення побутових відходів встановлено, що даний договір укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України без підписання письмового примірника сторонами. Якщо протягом 30 днів з дня опублікування даного договору не буде письмових заперечень споживача, він вважається укладеним. Договір діє до 14 липня 2024 року.

Відповідно до приписів ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що районний суд дійшов правильного висновку про існування між сторонами договірних відносин, а відтак й про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги за наявністю для цього законних підстав.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 7 даного Закону на споживача, яким є ОСОБА_1 , а не виконавця КП «ВУКГ», покладений обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Такому обов`язку відповідача, як споживача, відповідає обов`язок позивача, як надавача послуг, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону).

Стороною позивача надано публікацію тексту публічного договору в газеті «Вісті» від 14 листопада 2016 року (а.с. 16). У зазначеній публікації констатується, що наведений договір укладається з урахуванням вимог ч. 3 ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України без підписання письмового примірника сторонами. Якщо протягом 30 днів з дня опублікування даного договору не буде письмових заперечень споживача, він вважається укладеним. Матеріали справи не містять доказів подання відповідачкою таких заперечень до постачальної організації після здійсненої публікації.

Опублікований позивачем публічний договір, який розроблений відповідно до типового договору, затвердженого постановою КМУ від 10 грудня 2008 року № 1070, містить всі істотні умови, передбачені ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про існування між сторонами договірних відносин та наявність правових підстав для сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, а доводи ОСОБА_1 про те, що оприлюднення договору шляхом його публікації в газеті не є підтвердженням укладення комунальним підприємством з нею договору про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильність складеного позивачем розрахунку заборгованості за спожиті послуги, виходячи з наступного.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає по АДРЕСА_1 , що не заперечується самою відповідачкою.

З довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з листопада 2017 року по січень 2020 року вбачається, що комунальним підприємством нарахування споживачу ОСОБА_1 плати за надані послуги з поводження з побутовими відходами проводилось з розрахунку 4-х зареєстрованих осіб за встановленим у кожному відповідному місяці тарифом. Проте такий розрахунок заборгованості не узгоджується з наданою виконавчим комітетом Ніжинської міської ради інформацією, відповідно до якої кількість зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 у період з листопада 2017 року по січень 2020 року була різною, а саме, з 01 листопада 2017 року по 26 грудня 2018 року 3 особи, з 27 грудня 2018 року по 28 липня 2019 року 2 особи, а з 29 липня 2019 року по 31 січня 2020 року 1 особа. Наведена інформація жодними належними доказами ні стороною позивача, ні відповідачкою не спростована.

Позивачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано доказів проживання за адресою: АДРЕСА_1 4-х осіб. З наданих на запит апеляційного суду копій заяв ОСОБА_1 про призначення субсидії за 2017-2019 роки, які скеровані до УПСЗН Ніжинської міської ради, не вбачається, що відповідачка визначала склад своєї сім`ї у чотири особи, як про це стверджував позивач.

Норми надання послуг з вивезення твердих побутових відходів у м. Ніжин на 2017-2021 роки, затверджені рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 23 грудня 2016 року № 385 (а.с. 11), свідчать про те, що норма надання указаної послуги для житлових багатоквартирних та одноквартирних будинків обраховується з розрахунку на 1 мешканця. Таким чином, розрахунок заборгованості за надані послуги за місцем проживання ОСОБА_1 за спірний період складений без урахування фактичної кількості зареєстрованих осіб у відповідні проміжки часу.

Вирішуючи питання про необхідну до стягнення суму заборгованості колегія суддів враховує ту обставину, що відповідачці у період з листопада 2017 року по квітень 2018 року нараховувалась субсидія щодо сплати за послуги в вивезення та захоронення побутових відходів, загальна сума якої становить 182,94 грн (а.с. 4).

Отже, приймаючи до уваги встановлений для кожного періоду тариф на послугу вивезення та захоронення побутових відходів, а також кількість зареєстрованих осіб у відповідні періоди, заборгованість ОСОБА_1 , яка виникла через несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів у період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2020 року, становить:

за листопад 2017 року 32,73 грн (3 особи х 10,91 грн);

за грудень 2017 року 32,73 грн (3 особи х 10,91 грн);

за січень 2018 року 36 грн (3 особи х 12 грн);

за лютий 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за березень 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за квітень 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за травень 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за червень 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за липень 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за серпень 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за вересень 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за жовтень 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за листопад 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за грудень 2018 року 58,02 грн (3 особи х 19,34 грн);

за січень 2019 року 38,68 грн (2 особи х 19,34 грн);

за лютий 2019 року 38,68 грн (2 особи х 19,34 грн);

за березень 2019 року 42,56 грн (2 особи х 21,28 грн);

за квітень 2019 року 43,92 грн (2 особи х 21,96 грн);

за травень 2019 року 43,92 грн (2 особи х 21,96 грн);

за червень 2019 року 43,92 грн (2 особи х 21,96 грн);

за липень 2019 року 43,92 грн (2 особи х 21,96 грн);

за серпень 2019 року 21,96 грн (1 особа х 21,96 грн);

за вересень 2019 року 21,96 грн (1 особа х 21,96 грн);

за жовтень 2019 року 21,96 грн (1 особа х 21,96 грн);

за листопад 2019 року 21,96 грн (1 особа х 21,96 грн);

за грудень 2019 року 21,96 грн (1 особа х 21,96 грн);

за січень 2020 року 21,96 грн (1 особа х 21,96 грн), а всього на загальну суму 1 167,04 грн. Ураховуючи отримання ОСОБА_1 житлової субсидії у спірний період у розмірі 182,94 грн, з неї на користь комунального підприємства остаточно до стягнення належить 984,10 грн.

Твердження скаржниці про самостійну утилізацію сміття і не користування наданими позивачем послугами з вивезення та захоронення побутових відходів, не приймаються до уваги апеляційного суду, оскільки, всупереч ст. 81 ЦПК України, будь-яких доказів на підтвердження даної обставини відповідачкою ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не надано.

Ураховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши визначену судом до стягнення суму заборгованості з 1 921,55 грн до 984,1 грн та судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, ураховуючи, що відповідачка ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року була звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути з КП «ВУГК» на користь держави 1 544,97 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 квітня 2020 року змінити, зменшивши визначені судом першої інстанції суми до стягнення з ОСОБА_1 : заборгованості за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів з 1921 (однієї тисячі дев`ятисот двадцяти однієї) грн 55 коп. до 984 (дев`ятисот восьмидесяти чотирьох) грн 10 коп., судових витрат: з 2102 (двох тисяч ста двох) грн до 1072 (однієї тисячі семидесяти двох) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» (16600, м. Ніжин, вул. Чернігівська, 128, ) на користь держави 1544 (одну тисячу п`ятсот сорок чотири) грн 97 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуюча: Судді: