Постанова

Іменем України

04 березня 2020 року

м. Київ

справа № 613/1107/16-ц

провадження № 61-24327св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - селянське (фермерське) господарство «Промінь»,

третя особа - сектор державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Богодухівського районного суду Харківської області у складі судді Харченка С. М. від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П., від 05 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до селянського (фермерського) господарства «Промінь» (далі - СФГ «Промінь») про розірвання договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, щовін є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0177, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, площа якої становить 3, 84 га. Ця земельна ділянка набута ним у власність

21 березня 2012 року у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 . Вказував, що 05 березня 2007 року між його матір`ю та

СФГ «Промінь» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 25 років. Позивач вказував, що відповідачем не виконуються зобов`язання з виплати орендної плати у розмірі та порядку, встановленому договором оренди, що на його думку є підставою розірвання договору відповідно до пункту 32 договору та повернення земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області

від 22 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що систематичної несплати відповідачем орендної плати, яка б могла бути підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України не встановлено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач виконував свої зобов`язання щодо сплати орендної плати у передбаченому договором розмірі, що підтверджується належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для його розірвання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка її подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що відповідач шість років з дев`яти, виплачував орендну плату орендодавцю значно меншу за належну, жодного разу не проводив обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції, як це передбачено умовами договору, систематично проводив оплату з порушенням строків, встановлених пунктом 9 договору. Вважає, що усі порушення з боку відповідача щодо несплати орендної плати в повному обсязі позивачу мають системний характер, що відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди.

Відзив на касаційну скаргу

У серпні 2018 року від СФГ «Промінь» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 25 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,84 га для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:002:0177, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05 березня 2007 року між матір`ю позивача ОСОБА_3 та СФГ «Промінь» укладено договір оренди землі, відповідно до якого належна на той момент орендодавцеві земельна ділянка передається в оренду СФГ «Промінь» строком на 25 років (а. с. 17 т. 1). Договір зареєстрований 25 січня 2008 року у Богодухівському РВ ХРФ ДП «Центр» ДЗК.

Пунктом 8 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій, натуральній або відробітковій формі та розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до пункту

9 договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо індекс інфляції становить більше ніж сто двадцять відсотків.

Пунктом 10 договору встановлено, що орендна плата вноситься в строк до 31 грудня кожного року.

Згідно з пунктом 32 вказаного договору дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розмір одержаної орендодавцями орендної плати (у натуральній та грошовій формі) відображено у відомостях про виплату орендної плати, які містять підписи останніх (а. с. 65-155 т. 1).

Відповідач надав довідки, в яких відображено розмір виплаченої орендної плати за 2008-2016 роки. Ці довідки підписів орендодавців не містять

(а. с. 169-178 т. 1).

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Згідно пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті д) частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплату у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Суд апеляційної інстанції, вважаючи, що відповідач належним чином виконував свої зобов`язання щодо сплати орендної плати, не надав оцінки доводам апеляційної скарги про те, що за період з 2008 по 2015 роки

СФГ «Промінь» сплачувало плату за користування належною позивачу земельною ділянкою не у повному обсязі, не зазначив у рішенні мотивів, чим спростовуються такі доводи, не навів докази, які б свідчили про отримання такої плати у порядку та розмірі, встановленому договором.

Зокрема, суд апеляційної інстанції не спростував доводи ОСОБА_1 про те, що відповідно до відомості на видачу орендної плати за 2012 рік позивачу було видано продукції на загальну суму 2 397,70 грн, тоді як повинно було видано на суму 2 797,91 грн (109 721,90 грн (нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з індексацією) х 3% (розмір орендної плати) - 493,75 грн (ПДФО). Подібні доводи стосувалися й 2013-2015 років. Не надав оцінки доводам про те, що відповідач здійснював нарахування орендної плати без урахування індексу інфляції, як це передбачено пунктом 9 договору, хоча такі доводи є вагомими у спорі про розірвання договору оренди землі, оскільки виплата орендної плати у меншому розмірі, ніж передбачено законом і договором, є підставою для його розірвання.

При цьому суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що сама по собі виплата орендної плати за 2008-2015 роки, без перевірки її розміру із наведенням відповідного розрахунку, який би відповідав умовам договору, не може вважатися достатнім для висновку про належне виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати.

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги надані відповідачем довідки, які не містять підписів позивача та його матері, як орендодавців, а також відомості на видачу орендної плати, які містять підписи останніх, не мотивував розбіжність у розмірі виплаченої орендної плати у цих доказах, на яку акцентував увагу позивач. Зокрема, у наданих позивачем довідках розмір виплаченої орендної плати значно вище, аніж у відомостях за 2008-2015 роки, однак суд не надав оцінки зібраним у справі доказам у цілому, а також кожному конкретному доказу, зазначивши лише про виконання відповідачем взятих на себе умовами договору зобов`язань.

Таким чином, апеляційний суд, вирішуючи спір, неповно з`ясував усі обставини у справі, які мають істотне значення для правильного її вирішення, не дав оцінку доводам позивача про те, що СФГ «Промінь» систематично не вносилась орендна плата у зазначені роки та у розмірі, встановленому умовами договору оренди земельної ділянки, які відповідно до положень статті 141 ЗК України, статті 32 Закону України «Про оренду землі» та пункту 32 укладеного між сторонами договору оренди землі можуть бути підставою для його розірвання, унаслідок чого дійшов передчасного висновку, що зобов`язання відповідача перед спадкоємцем орендодавця виконані у повному обсязі, а підстави для розірвання спірного договору відсутні.

Оскільки суд апеляційної інстанції, не з`ясував та не встановив виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди землі, розміру виплаченої позивачу орендної плати за спірний період, а Верховний Суд, діючи в межах повноважень, установлених ЦПК України, не може встановлювати обставини, збирати і перевіряти докази та надавати їм оцінку, що позбавляє його можливості ухвалити нове рішення у справі, тому справу слід направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої

статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович