Ухвала

13 березня 2020 року

місто Київ

справа № 725/3875/14-ц

провадження № 61-3582ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК»

на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23 листопада 2018 року, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 21 жовтня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради,

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК»

(далі - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило у рахунок погашення заборгованості у розмірі 969 920, 18 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» зазначеного предмета іпотеки у власність; визнати за ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» право власності на зазначене нерухоме майно, виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати відповідача передати ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 жовтня 2014 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 лютого 2007 року № 0 у розмірі 81 654, 99 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 24 червня 2014 року складає 969 920, 18 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом передачі ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» зазначеного предмета іпотеки у власність; визнано за ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» право власності на зазначене нерухоме майно. Здійснено розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23 листопада 2018 року заочне рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 жовтня 2014 року скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 21 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що 27 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційний банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 48536. Правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», процесуальним правонаступником якого у спірних правовідносинах став ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».

Відповідно до пункту 5.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому Законом України

«Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». За змістом пункту 5.3 договору у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, такий договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив висновок, що укладеним між сторонами договором іпотеки передбачено передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя у разі порушення основного зобов`язання або в інших випадках відповідно до законодавства, як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому таке звернення стягнення не може відбуватися за рішенням суду.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» 21 лютого 2020 року звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, залишити в силі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 жовтня 2014 року.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначив:

- неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права;

- безпідставне скасування заочного рішення, оскільки заява відповідача про перегляд заочного рішення подана із пропуском строку, визначеного статтею 284 ЦПК України;

- висновки судів не відповідають обставинам справи.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених

пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у

пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23 листопада 2018 року, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 21 жовтня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний