Справа № 265/8147/19
Провадження № 2/265/473/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 березня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А.М., за участю секретаря Злидіної Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2019 року позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначила, що 22 серпня 2000 року на Маріупольській універсальній товарній біржі вона придбала у відповідача жилий будинок АДРЕСА_1 . Під час підписання угоди вона передала відповідачу повну вартість будинку у сумі 14300,00 гривень. Після продажу відповідач звільнила будинок, передала їй документи на будинок та ключі від нього. У свою чергу позивач почала користуватися будинок, з 19.09.2000 зареєструвалася у ньому та проживає у ньому до сьогодення. Однак, оскільки договір купівлі-продажу будинку не був посвідчений нотаріально, на даний час позивач позбавлена можливості розпорядитися майном. В сенсі наведених обставин просила визнати за нею право власності на домоволодіння.

Відповідно до ухвали суду від 18 грудня 2019 року справа розглядається у спрощеному провадження із викликом сторін у судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала повністю, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку.

Відповідача ОСОБА_2 , будучи у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, до суду повторно не прибула, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв не надала.

З урахуванням наявності відповідної згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що 22 серпня 2000 року на Маріупольській універсальній товарній біржі між продавцем ОСОБА_2 , з одного боку, та покупцем ОСОБА_1 , з іншого, було укладено біржовий контракт № 28028 (договір купівлі-продажу), за умовами якого Продавець передав у власність Покупцеві домоволодіння АДРЕСА_1 , яка прийняла майно та виплатила за нього певну грошову суму.

Згідно із реєстраційним посвідченням, виданим МКП «Маріупольське БТІ» від 31 серпня 2000 року, домоволодіння АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 , реєстраційний № НОМЕР_1 .

З паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 19.09.2000 постійно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 731927 від 15.05.2008 земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1

Договір купівлі-продажу жилого приміщення (квартири), сторонами по якому є громадяни, укладений на товарній біржі у порушення вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), якою передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення угод цього виду.

Таке ж положення міститься в ст. 657 ЦК України (в редакції 2003 року).

Відповідно до ст. 47 ч. 2 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідач ОСОБА_2 , не прибувши до суду та не надавши відзиву на пред`явлений позов, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, а отже не оспорює наведених обставин.

За таких обставин суд вважає встановленим, що між сторонами дійсно мав місце договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , тому як продавцем ОСОБА_2 було передано майно у власність покупцеві ОСОБА_1 , яка прийняла майно та виплатила за нього певну грошову суму і право власності останньої не ставилося під сумнів понад 19 років.

Разом зі тим, відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Такий же принцип непорушності права приватної власності закріплений в ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно із положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В сенсі наведених норм та викладених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову, а тому вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на спірне домоволодіння, тим самим задовольнивши його по суті.

У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з опла-ти судового збору у сумі 768,40 гривень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12,13,81,133,141,263-265,280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та належні до нього господарські споруди і прибудови.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0538/.

Повний текст рішення складено 10 березня 2020 року.

Суддя _________________________________________