ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №523/1650/19

Апеляційне провадження №22-ц/813/5766/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів -Вадовська Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря -Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 09 жовтня 2019 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Бузовського В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзиву на позов

У січні 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арс-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Арс-Капітал») про визнання недійсними договорів (а.с.1-2 виділених матеріалів).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалась на те, що 08 жовтня 2015 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого вона отримала в борг 8 000 доларів США в строк до 08 жовтня 2019 року. В якості забезпечення повернення позики нею передано ОСОБА_3 у тимчасову власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що було складено договір купівлі-продажу від 08 жовтня 2015 року. Борг ОСОБА_3 вона (позивачка) достроково повернула 20 грудня 2018 року, що підтверджується розпискою. Однак, ОСОБА_3 відмовився повертати квартиру з тих підстав, що квартира знаходиться в іпотеці у ТОВ «ФК «Арс-Капітал» на підставі договору від 29 березня 2017 року. Посилаючись на удаваність договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2015 року, позивачка просила суд визнати недійсними:

- договір купівлі-продажу квартири від 08 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- договір іпотеки від 29 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Арс-Капітал».

У відзиві на позов ТОВ «ФК «Арс-Капітал» просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення позивачкою процесуальних норм, пропуск строку позовної давності та те, що 29 березня 2017 року між ТОВ «ФК «Арс-Капітал» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 , яка належала останньому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що було підтверджено в момент укладення договору іпотеки відповідними документами. Отже договір іпотеки укладено на законних підставах з власником нерухомого майна (а.с.14-15 виділених матеріалів).

На аркуші справи 30 виділених матеріалів міститься копія заяви відповідача ОСОБА_3 від 23 серпня 2019 року, із змісту якої вбачається, що останній визнав позов повністю та зазначив, що для спрощення процедури оформлення заставу вони оформили у вигляді договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2015 року. Після повернення боргу він повинен був переоформити право власності на квартиру знову на ім`я ОСОБА_2 . Квартиру у власність він не приймав - не реєструвався за цією адресою та не оформляв на себе особисті рахунки. В подальшому ОСОБА_2 повністю повернула йому борг, про що складено розписку.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову та заперечення на них

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Заява обґрунтована тим, що їй ( ОСОБА_2 ) стало відомо про те, що приватний виконавець Щербаков Ю.С. здійснює виконавчі дії в ході виконавчого провадження №57960809, пов`язані з продажем вказаної квартири, яка є предметом позову, з публічних торгів. У разі продажу квартири це ускладнить або унеможливить виконання майбутнього рішення суду (а.с.29 виділених матеріалів).

ТОВ «ФК «Арс-Капітал» заперечувало проти задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що:

- заявником порушено норми процесуального права,

- квартира, на яку просить накласти арешт позивачка, не належить та не підлягає передачі відповідачу. Власником квартири є стороння особа, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.31-32 виділених матеріалів).

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 09 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 31,1 кв.м, яка належить ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 32378604 (а.с.35 виділених матеріалів).

Судове рішення вмотивоване тим, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири та договору іпотеки, вид забезпечення позову є співмірним та відповідає обсягу заявленим позовним вимогам. Крім того, при накладенні арешту суд звернув увагу на те, що не зважаючи на перебування справи в суді з січня 2019 року, про що ТОВ «ФК «Арс-Капітал» було достовірно відомо, відповідачем було здійснено відчуження спірного нерухомого майна третій особі ОСОБА_1 . Тому суд прийшов до висновку, що незабезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, а незабезпечення позовних вимог на даній стадії розгляду справи може ускладнити подальший її розгляд по суті та може позбавити позивача на ефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Рух справи

У жовтні 2019 року на зазначену ухвалу суду ТОВ «Арс-Капітал» надало апеляційну скаргу, яка постановою Одеського апеляційного суду від 15 січня 2020 року залишена без задоволення, ухвала Суворовського районного суду м.Одеси від 09 жовтня 2019 року - без змін. При цьому, суд апеляційної інстанції не вбачав вирішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ТОВ «ФК «Арс-Капітал» оскаржуваним судовим рішенням, а отже і підстав для задоволення вимог апеляційної скарги (а.с.37-40, 71-73 виділених матеріалів).

У груді 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із уточненою позовною заявою, в якій доповнила:

- перелік відповідачів- відповідачем ОСОБА_1 ;

- позовною вимогою витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.76-77 виділених матеріалів).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 (а.с.83 виділених матеріалів).

Доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 09 жовтня 2019 року про забезпечення позову. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову (а.с.84-88 виділених матеріалів).

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, посилаючись на допущення судом неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначив, що:

- судом прийняте судове рішення про права та інтереси осіб, що не були залучені до участі у справі (зокрема, його);

- суд не повідомив його про наявність спору щодо квартири, яка належить йому на праві власності, оскільки тільки після отримання ухвали суду від 12 грудня 2019 року про залучення до участі в справі в якості співвідповідача він дізнався про даній спір та про наявність арешту на квартиру;

- копію ухвали про накладення арешту він не отримував;

- позивачем не надано доказів, що вимога накладення арешту на зазначене нерухоме майно в межах суми позову є співмірною з предметом та ціною позову;

- суд постановив ухвалу про накладення арешту взагалі без наявних доказів вартості вищевказаної квартири, на яку накладено арешт;

- позивачем не надано доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

- позивачем не надано інформації щодо особи ОСОБА_1 , а суд відповідно не встановив зазначену інформацію;

- докази недобросовісних дій відповідача ОСОБА_1 оскаржувана ухвала суду не містить, що свідчить про повну відсутність таких дій;

- оскаржуваною ухвалою порушено його право як добросовісного володільця та обмежено його право володіти, користуватись та розпоряджатись належною квартирою.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Справа розглянута за відсутності сторін по справі, які повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та бажанням прийняти участь у її розгляді особисто не подавали (а.с.142-150 виділених матеріалів). Від представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта та його представника (а.с.151-158 виділених матеріалів). Місце перебування відповідача ОСОБА_3 не відомо, за наявними в матеріалах справи документами він перебуває у міжнародному розшуку (а.с.80,156 виділених матеріалів). За місцем реєстрації відповідача ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 , поштова кореспонденція суду повертається не врученою з відміткою пошти адресат відсутній за вказаною адресою, що відповідно до вимог ст.131 ЦПК України вважається належним повідомленням (а.с.137-140,148-149 виділених матеріалів). Отже, встановлені обставини відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджають розгляду справи в апеляційній інстанції.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши виділені матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції,накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 31,1 кв.м, яка належить ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 32378604), дійшов висновку про те, що незабезпечення позову може утруднити виконання рішення суду та ускладнити подальший розгляд справи по суті і може позбавити позивача на ефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів. Крім того, суд звернув увагу, що ТОВ «ФК «Арс - Капітал», не зважаючи на перебування справи у суді з січня 2019 року, про що товариству достеменно відомо, було здійснено відчуження вказаного спірного нерухомого майна третій особі - ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,08 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено в простій письмовій формі договір позики, за яким остання отримала в борг 8 000 доларів США строком на 4 роки з 08 жовтня 2015 року до 08 жовтня 2019 року (а.с.8-9 виділених матеріалів).

08 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 212 397 грн. Зазначений договір нотаріально посвідчено (а.с.4-5 виділених матеріалів).

29 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Арс-Капітал» укладено договір іпотеки від 29 березня 2017 року, предметом якого є вищевказана квартира. Договір іпотеки забезпечує вимогу іпотекодержателя, відповідно до вимог договору про надання фінансового кредиту, підписаного сторонами 29 березня 2017 року, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 216 965,32грн., зі строком повернення зобов`язання до 29 жовтня 2017 року (а.с.17-22 виділених матеріалів).

12 липня 2019 року ОСОБА_1 придбав з прилюдних торгів вищезазначену квартиру за 356 113,10 грн., що підтверджується свідоцтвом від 12 липня 2019 року, зареєстрованим в реєстрі за №843 та зареєстрував право власності у встановленому порядку (а.с.33-34,78 виділених матеріалів).

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 та ТОВ « ФК «Арс-Капітал» про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору іпотеки у січні 2019 року, з заявою про забезпечення позову у вересні 2019 року, а з уточненим позовом до ОСОБА_1 у грудні 2019 року (а.с.1-2, 29,76-77 виділених матеріалів).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 1 якої передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 просила суд накласти арешт на квартиру кв. АДРЕСА_2 . Підставою для вжиття заходів забезпечення позову вона зазначила те, що їй стало відомо, що приватним виконавцем здійснюються виконавчі дії в ході виконавчого провадження № 57960809, пов`язані з продажем вказаної квартири, яка є предметом даного позову. Тобто, можливість відчуження спірної квартири.

При цьому, відповідач ТОВ «ФК «Арс-Капітал» у запереченнях на заяву про забезпечення позову, повідомив суд, що квартира, на яку позивач просить накласти арешт, належить сторонній особі і на підтвердження цього надав суду інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.31-34 виділених матеріалів).

Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 вересня 2019 року вбачається, що 12 липня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за №843, виданого 12 липня 2019 року (а.с.33-34 виділених матеріалів).

Згідно свідоцтва за №843, виданого 12 липня 2019 року, ОСОБА_1 є власником вищевказаної квартири, яка придбана ним за 356 113,10 грн. (а.с.78 виділених матеріалів).

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір та невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення арешту на спірну квартиру, суд першої інстанції звернув увагу, що зазначена квартира вже не належить відповідачу ОСОБА_3 та відчужена ТОВ «ФК «Арс-Капітал» третій особі ОСОБА_1 , але не врахував, що ОСОБА_1 не залучений до участі у справі, а судове рішення у формі ухвали про накладення арешту на квартиру, що належить ОСОБА_1 , може вплинути на його права.

При цьому, саме заявник ОСОБА_2 зобов`язана була надати суду докази того, що квартира знаходиться у власності відповідача ОСОБА_1 , отримавши ці відомості за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а суд першої інстанції зобов`язаний був це перевірити. Не здійснення цих дій є порушенням ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо захисту прав власності.

Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 , який з 12 липня 2019 року є новим власником квартири, на яку було накладено арешт, і який не був залучений до участі у справі на час розгляду судом першої інстанції заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм процесуального права та не може вважатись законною і обґрунтованою.

Суд прийняв судове рішення у формі ухвали про накладення арешту про права особи, що не була залучена до участі у справі, що відповідно до вимоги п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 643/10168/18 (провадження № 61-12456 св 19).

Зміна позовних вимог позивачкою 12 грудня 2019 року, після накладання арешту на спірну квартиру, у вигляді пред`явлення вимог також до відповідача ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, не є підставою для залишення ухвали без змін, оскільки законність та обґрунтованість ухвали перевіряється колегією суддів на час розгляду заяви про забезпечення позову - 09 жовтня 2019 року.

При цьому, позивачка ОСОБА_2 не позбавлена права відповідно до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України повторно заявити клопотання про забезпечення позову на будь-якої стадії розгляду справи із наданням відповідних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі його винесення на її користь.

Керуючись ст.ст.367, 374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 09 жовтня 2019 року про забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: