ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2020 року

Справа № 621/579/20

Провадження № 22-ц/818/4328/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.,

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Зміївський районний відділ виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Зміївський районний відділ виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 червня 2020 року (суддя Бібік О.В.), -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Зміївський районний відділ виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 15.01.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області було відкрито виконавче провадження №35946606 з примусового виконання виконавчого листа №2014/3168/2012, виданого Зміївським районним судом Харківської області 13.11.2012 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 23074,90 грн.

17.01.2013 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_4

26.03.2013 року постановою державного виконавця серії ВП 35946606, виконавче провадження в Зміївському ВДВС закінчено та передано матеріали виконавчого провадження до Комінтернівського ВДВС ХМУЮ, у зв`язку з працевлаштуванням позивача до КЗОЗ «Харківська міська стоматологічна поліклініка №2».

23.05.2013 на адресу КЗОЗ «Харківська міська стоматологічна поліклініка №2» надійшла постанова для проведення відрахунку із заробітної плати (доходів) боржника, постановленої державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Попляком В.В., з примусового виконання виконавчого листа №2014/3168/2012, виданого Зміївським районним судом Харківської області 13.11.2012 року.

В постанові державний виконавець зазначив, що грошові кошти, які будуть утримані від доходів боржника, повинні бути перераховані на реквізити стягувача ОСОБА_2 у розмірі 23074,49 грн., а грошові кошти у розмірі 10 % від суми боргу 2307, 49 грн. та 55 грн. виконавчого збору повинні бути зараховані на реквізити Комінтернівського ВДВС.

12.05.2017 року ОСОБА_4 надала до Комінтернівського ВДВС звіт про здійснення відрахування та виплати за виконавчим листом №2014/3168/2012, виданим Зміївським районним судом Харківської області. Відповідно до зазначеного звіту, нею було погашено витрати на проведення виконавчих дій та виконавчий збір у повному обсязі.

На початку травня 2019 року ОСОБА_4 надано звіт до Комінтернівського ВДВС про здійснення відрахування із заробітної плати, відповідно до якого заборгованість перед стягувачем сплачена у повному обсязі.

Разом зі звітом нею було подано заяву з проханням закрити виконавче провадження та зняти арешт з майна.

В червні 2019 року на адресу ОСОБА_4 надійшов лист за підписом начальника Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків, в якому повідомляється, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділі перебувало виконавче провадження №37906481 з примусового виконання виконавчого листа №2014/3168/2012 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 суми боргу 23074,90 грн., проте 27.11.2014 року державним виконавцем було завершено виконавче провадження. Станом на день звернення у відділі не перебувають виконавчі провадження в яких ОСОБА_1 є боржником.

В жовтні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до начальника Зміївського ВДВС із заявою про зняття арешту з майна, на яку надійшла відповідь, що 26.03.2013 року виконавчий лист було направлено до Комінтернівського ВДВС і повторно він не повертався до Зміївського ВДВС, у зв`язку з чим припинити чинність арешту боржника не має можливості.

Посилаючись на вказані обставини, просила: зняти арешт з усього майна позивача, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 35946606, виданою 17.01.2013 року відділом державної виконавчої служби Зміївського РУЮ Харківської області.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, тому не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та зняти арешт, накладений на її майно ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та небгрунтованим, судом першої інстанції неповно було з`ясовано обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що вимоги позивача ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

На час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а підстав для продовження обтяження на майно не вбачається, адже борг погашено в повному обсязі. Вважає, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання не з`явились ОСОБА_2 та третя особа - Зміївський районний відділ виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Матеріали справи містять зворотнє повідомлення з якого вбачається, що третя особа належним чином повідомлення про дату та час рогляду справи.

Що стосується ОСОБА_2 , на адресу суду повернувся невручений конверт з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання, якщо ця особа не повідомила суду іншої адресу.

Згідно положень до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повіломляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час провадження справи. На адресу суду заяви з таким змістом не надходило.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі ст. 372 ЦПК України.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 15.01.2013 старшим державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Пономарьовою А.О. відкрито виконавче провадження № 35946606 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2014/3168/2012, виданого Зміївським районним судом Харківської області 13.11.2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 23074,90 грн. (а.с. 4)

17.01.2013 старшим державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Пономарьовою А.О. винесено постанову про арешт всього майна, що належить ОСОБА_4 та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 5, 6) .

26.03.2013 старшим державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Пономарьовою А.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавчий лист № 2014/3168/2012 від 13.11.2012, у зв`язку з тим, що боржник працює в КЗОЗ "Харківська стоматологічна пролікілника № 2" у м. Харків, передано за належністю до Комінтернівського ВДВС ХМУЮ (а.с. 7).

Державним виконавцем Комінтернівського ВДВС Харківського міського управління юстиції постанову для проведення відрахування із заробітної плати (доходів) боржника від 23.05.2013 направлено до КЗОЗ "Харківська стоматологічна пролікілника № 2" (а.с. 8).

Відповідно до звітів про здійснення відрахувань за виконавчим листом № 2014/3168/2012 з ОСОБА_4 перераховано: за період з 04.07.2013 по 27.04.2017 - 2363,04 грн.; за період з 04.07.2013 по 27.04.2017 - 2307,49 грн; за період з 01.05.2017 по 30.04.2019 - 21233,54 (а.с. 11, 14-15, 16).

З відповіді начальника міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Купріянова А.О. від 03.08.2019 вбачається, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділі перебувало виконавче провадження у справі № 2014/3168/2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суми боргу 23074,90 грн. 27.11.2014 державним виконавцем на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" завершено виконавче провадження. Станом на сьогоднійшній день відкритих виконавчих проваджень у відділі не перебуває (а.с. 12).

Згідно відповіді начальника Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07.10.2019 за даними спецрозділу автомтаизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2014/3168/2012, виданого 11.01.2013 Зміївським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 23074,90 було відкрито 15.01.2013. 26.03.2013, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" (в попередній редакції) державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено за належністю до Комінтернівського ВДВС ХМУЮ. Станом на 07.10.2019 вказаний виконавчий лист повторно до відділу не надходив. У зв`язку з чим припинити чинність арешту майна боржника не має можливості (а.с. 17).

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закону № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У частині 4 ст. 59 Закону перелічені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, зокрема у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Отже, системно аналізуючи норми права, можна зробити висновок, що повноваження щодо зняття арешту з майна боржника, у разі погашення боргу за виконавчим провадженням, належать виконавцю в рамках незакінченого виконавчого провадження. Матеріали справи свідчать, що боржником ОСОБА_4 погашено заборгованість в повному обсязі, про що свідчить звіт, наданий до Комінтернівського ВДВС про здійснення відрахувань із заробітної плати.

Відповідно листа начальника міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Купріянова А.О. у відділі не перебувають виконавчі провадження в яких ОСОБА_4 є боржником, аналогічна інформація міститься і у відповіді Зміївського ВДВС.

У зв`язку з викладеним, судова колегія дійшла висновку, що позивач позбавлена можливості зняти арешт з належного їй майна у спосіб, перебачений ЗУ "Про виконавче провадження", а тому висновок суду про необхідність звернення до суду зі скаргою на дії виконавців є помилковим.

Суд першої інстанції відмовляючи у позові ОСОБА_4 вважав, що в цьому виконавчому проваджненні остання є боржником та повинна в інший спосіб захищати свої права, але судова колегія не погоджується з таким висновком з наступних підстав. Зазначена позиція суду першої інстанції з процесуальної точки зору дійсно грунтується на вимогах чинного законодавства, проте не може бути доцільною у даній справі, з урахуванням вищевикладених обставин, а саме за відсутності будь - яких виконавчих проваджень щодо позивача.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення. Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції). У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Надмірний формалізм у тлумаченні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елементу права на справедливий суд, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує її права, як власника майна.

Відтак, відмова у задоволенні позову ОСОБА_4 , є надмірним формалізмом з боку суду, який перешкоджає позивачу поновити своє право право користування та розпорядження належним їй майном, на яке було накладено арешт в межах виконавчого провадження, яке вже закінчено.

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 червня 2020 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити. Зняти арешт з усього майна ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1 накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 35946606, виданої 17 січня 2013 року відділом державної виконавчої служби Зміївського РУЮ Харківської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.Ю.Тичкова

Н.П.Пилипчук

Повний текст постанови

складено 10 грудня 2020 року