Справа № 465/2441/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3413/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Савуляка Р.В., Мікуш Ю.Р.

при секретарі Матяш С.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями горища будинку АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою про встановлення порядку користування приміщеннями горища будинку.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що Рішенням народного суду Радянського району м.Львова від 22 вересня 1978 року вирішено питання про встановлення порядку користування будинковолодінням АДРЕСА_1 , співвласниками якого є вона, відповідач ОСОБА_3 та третя особа: ОСОБА_4 .

Цим рішенням, зокрема, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 залишено в спільному користуванні вхідний тамбур з ґанком, коридор 1-2 зі сходами на мезонін, горище та балкон.

Після смерті ОСОБА_5 вона, позивач, стала спадкоємницею та правонаступником його прав та обов`язків.

Приміщенням горища будинку, яке є у їх з відповідачем, спільному користуванні, користується одноособово відповідач, натомість вона теж хоче користуватись частиною цього горища.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 19 травня 2015 року, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року, яким зобов`язано відповідача не чинити їй, позивачу, перешкод у користуванні горищем; туалетом на горищі та балконом; в задоволенні позовної вимоги про реальний розподіл горища відмовлено, так як згідно з експертним висновком провести розподіл горища неможливо.

Якщо об`єкт нерухомого майна, який є у спільній власності, поділити неможливо, тоді можливо встановити порядок користування цим майном.

Згідно з висновками судового експерта Перепелиці Б.Ю. № 01/09-15 та №01/08-18 можливо встановити порядок користування приміщеннями горища у житловому будинку на АДРЕСА_1 згідно з 2 варіантами.

Ці 2 варіанти між собою відрізняються тим, що варіантом №1 передбачено залишення у спільному користуванні приміщення туалету, частини горища зі сходами та балкон; варіантом №2 передбачено залишення у спільному користуванні частини горища зі сходами та балкон.

В окреме ж користування її та відповідача експертом віднесено наступні приміщення: позивачу в користування виділяється частину приміщення горища розмірами 2,2х2,7 м., яке відокремлене існуючою дерев`яною перегородкою, розташоване безпосередньо над її кухнею 1-го поверху (синій колір на плані мезоніну); натомість в користування відповідача виділяється частина приміщень горища, яка складається з двох приміщень, які мають безпосередні входи з приміщень будинку 1-7/8,5 кв.м. та 1-9/8,1 кв.м., які належать відповідачеві (зелений колір на плані мезоніну).

Оскільки, рішення Франківського районного суду м.Львова від 19 травня 2015 року залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року- було зобов`язано відповідача не чинити їй перешкод у користуванні горищем; туалетом горищі та балконом. Вважає, що більш доцільнішим при визначенні варіанту встановлення порядку користування приміщеннями горища є варіант №1.

Просить встановити порядок користування приміщеннями горища у житловому будинку по АДРЕСА_1 згідно з варіантом №1 висновку судового експерта Перепелиці Б.Ю. №01/09-15, відповідно до якого:

-виділити ОСОБА_1 , в користування частину приміщення горища розмірами 2,2х2,7 м., яке відокремлене існуючою дерев`яною перегородкою,що розташована безпосередньо над її кухнею 1 -го поверху в будинку АДРЕСА_1 (синій колір на плані мезоніну);

-виділити в користування ОСОБА_3 частину приміщення горища, яке складається з двох приміщень, які мають безпосередні входи з приміщень будинку 1-7/8,5 кв.м. та 1-9/8,1 кв.м., які належать ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 (зелений колір на плані мезоніну);

-залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приміщення туалету, частини горища зі сходами та балкон в будинку АДРЕСА_1 (зелений колір на плані мезоніну).

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 18 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями горища будинку АДРЕСА_1 за безпідставністю таких.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним і необгрунтованим. Звертає увагу, що відповідачка в суді першої інстанції підтвердила, що не пускає її позивача в приміщення горища будинку та наміру її туди впускати немає. Також звертає увагу, що у справі №465/10360/13-ц про реальний поділ горища нею заявлялися інші позовні вимоги про поділ горища, а не про встановлення порядку користування горищем. Вважає, що судом не надано належної оцінки висновку судового експерта Перепелиці Б.Ю. №01/08-18.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 18 вересня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника в підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, шляхом поділу приміщення горища був предметом судового розгляду, за наслідками розгляду якого 19.05.2015 року постановлено рішення суду та зобов`язано відповідача не чинити перешкоди в користуванні горищем. Вказане рішення суду набрало законної сили. Судом звернуто увагу, що з врахуванням положень статті 129 Конституції України, таке рішення є обов`язковим для виконання. У випадку добровільного невиконання рішення суду і чинення перешкод таке рішення має виконуватися у примусовому порядку відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що Рішенням народного суду Радянського району м.Львова від 22 вересня 1978 року вирішено питання про встановлення порядку користування будинковолодінням АДРЕСА_1 , співвласниками сторонами у справі.

Цим рішенням, зокрема, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було залишено в спільному користуванні вхідний тамбур з ґанком, коридор 1-2 зі сходами на мезонін, горище та балкон.

Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_1 стала спадкоємницею та правонаступником його прав та обов`язків.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року, було зобов`язано відповідача ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні горищем; туалетом на горищі та балконом; в задоволенні позовної вимоги про реальний розподіл горища було відмовлено, так як згідно з експертним висновком провести розподіл горища неможливо.

Якщо об`єкт нерухомого майна, який є у спільній власності, поділити неможливо, тоді можливо встановити порядок користування цим майном.

Згідно з висновком судового експерта Перепелиці Б.Ю. №01/09-15 можливо встановити порядок користування приміщеннями горища у житловому будинку на АДРЕСА_1 згідно з 2 варіантами.

Стаття 13 ЦК України, передбачає, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.1, ч. 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 Цивільного кодексу України, передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 33. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності сторонам в рівних частинах по 1/3. Рішенням народного суду Радянського району м. Львова від 22 вересня 1978 року між сторонами як співвласниками по 1/3 ідеальній частині зазначеного будинковолодіння встановлений порядок користування будинком та земельною ділянкою, відповідно до якого кожному із співвласників виділено в користування конкретні приміщення, а приміщення горища, де знаходиться туалет та балкон під літерою «Б» залишено у спільному користуванні співвласників. Ці обставини також були встановлені рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2005 року та відповідно до положень ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, шляхом поділу приміщення горища був предметом судового розгляду, за наслідками розгляду якого 19.05.2015 року постановлено рішення суду та зобов`язано відповідача не чинити перешкоди в користуванні горищем. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Чинним законодавством не передбачено можливості звернення однією і тієї ж особою з позовом про вирішення спору, який вже судом було вирішено.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 18 вересня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 18 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Р.В. Савуляк

Ю.Р. Мікуш