Провадження № 6/461/150/20
УХВАЛА

08.12.2020 року, суддя Галицького районного суду м. Львова, розглянувши у судовому засіданні подання державного виконавця Марчишин Юрія Андрійовича до боржника ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2020 року, до суду звернувся державний виконавець Марчишин Ю.А. з поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта ОСОБА_1 . Подання аргументував тим, що боржником не сплачено та не вчинено будь-яких дій на користь стягувача - ОСОБА_2 , спрямованих на сплату боргу.

Суд, розглянувши подані заявником матеріали, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 вищевказаної статті, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Це означає, що подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити обставини, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України. В обґрунтування своїх доводів, державним виконавцем було подано дані, які містяться в:

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з якого вбачається що боржнику на праві власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1 ;

-відповіді на запит №89950542 від 09 листопада 2020 року, до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону, з якого вбачається, що боржник перетинав державний кордон;

-постанові про зміну (доповнення) реєстраційних даних, з якої вбачається, що боржник ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_1 ;

-запиті державного виконавця, з якого вбачається, що боржник зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ;

-акті державного виконавця, в якому вказано, що ОСОБА_4 приходив до місця реєстрації боржника, однак в будинку його не було виявлено;

-виклику державного/приватного виконавця, з якого вбачається, що ОСОБА_3 (колишнє прізвище боржника) був зобов`язаний з`явитись до виконавця;

-постанові від 07 вересня 2020 року, про арешт майна боржника, в якій було постановлено накласти арешт на все майно що належить боржнику;

- постанові від 07 вересня 2020 року, в якій було постановлено стягнути з боржника витрати на проведення виконавчих дій;

-постанові про відкриття виконавчого провадження від 07 вересня 2020 року, в якій було постановлено відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №461/9538/15-ц, виданого 21 січня 2016 року, та зобов`язати боржника подати декларацію про доходи та майно;

-виконавчому листі від 18 грудня 2015 року, з якого вбачається що судом було вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 219 989 грн, 80 коп. - матеріальної шкоди, 10000 грн. моральної шкоди, 15561 грн. 86 коп. - судових витрат, всього - 245 551 грн, 66 коп.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України дане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, також полягає в тому, що боржник свідомо ухиляється від виконання своїх зобов`язань в той час як має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Це будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Однак судом вбачається, що в обґрунтування подання, державний виконавець лише зазначив, що боржник вимоги виконавчого документу самостійно не виконує та ухиляється від сплати боргу, проте жодних доказів на підтвердження вказаних дій суду не було надано, а ті, які були представлені для розгляду, свідчать про проведення певних примусових дій в межах виконавчого провадження, але не підтверджують факт ухилення від сплати заборгованості.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Отже, в порушення вимог законодавства головний державний виконавець ухилився від доведення тієї обставини, що боржник свідомо ухиляється від виконання своїх зобов`язань, в той час як має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Суд зазначає, що акт державного виконавця та виклик не є належними та допустимими доказами для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

За таких обставин, враховуючи, що будь-яких доказів на підтвердження факту умисного ухилення боржника ОСОБА_7 від виконання зобов`язань в судовому засіданні не отримано, суд вважає, що звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України цього боржника без вилучення паспортного документа є безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Суд, керуючись ст. 441 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного виконавця Марчишин Юрія Андрійовича до боржника ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження у праві виїзд за межі України боржника без вилучення паспортного документа - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з часу її проголошення, а особами, що були відсутні в судовому засіданні, - в той же строк з часу отримання її копії.

Суддя Л.Д. Фролова