22-ц/804/547/20
266/827/19

Головуючий у І інстанції Шишилін О.Г. Єдиний унікальний номер 266/827/19
Номер провадження 22-ц/804/547/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Принцевської В.П.

секретар Єфремова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2019 року, ухвалене в м. Маріуполі Донецької області та повний тест якого складено 22 листопада 2019 року, у справі за позовом комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергію,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа» (далі ККП «Маріупольтепломережа») звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергію.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами теплової енергії. У зв`язку зі здійсненням відповідачами оплати за теплову енергію не в повному обсязі, за період з 01 вересня 2009 року по 01 лютого 2019 року утворилась заборгованість в сумі 13 800,20 грн., яку у добровільному порядку не погашають. У зв`язку з цим вони зверталися до Приморського районного суду м. Маріуполя із заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена, проте ухвалою суду від 28 грудня 2018 р. за заявою відповідача судовий наказ №266/7013/18 від 04 грудня 2018 р. було скасовано. Крім основного боргу відповідачі мають сплатити суму інфляційних витрат за весь час прострочи зобов`язання, яка складає 8980,12 грн. та 3 % річних в сумі 1844,57 грн. В подальшому позивачем збільшено позовні вимоги, в обґрунтування яких зазначено, що за період з 01 лютого 2019 р. по 01 червня 2019 р. у відповідачів утворилась заборгованість за теплопостачання в сумі 3330,63 грн., сума інфляційних витрат в сумі 66,65 грн. та 3% річних в сумі 18,97 грн. Просили стягнути з відповідачів на їх користь заборгованість за теплопостачання за період з 01 вересня 2009 р. по 01 червня 2019 р. у сумі 17 130,83 грн., суму інфляційних витрат за весь час прострочи зобов`язання, яка складає 9 046,77 грн., та 3 % річних, які складають 1 863,54 грн. та судові витрати в розмірі 1 921 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2019 року позов ККП «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергію задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ККП «Маріупольтепломережа» суму заборгованості станом на 01 червня 2019 р. за теплоенергію в розмірі 12 711,72 грн., 3% річних в розмірі 837,12 грн., інфляційні 4 743,52 грн. та судовий збір в розмірі по 416,22 грн. з кожного.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення з урахуванням правил застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем невірно обрахована сума боргу, не доданий розрахунок заборгованості, що призвело до прийняття неправильного по суті рішення. Судом першої інстанції невірно застосовано правило обрахування строку позовної давності, практика застосування якого знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду № 444/9519/12, в якому зазначено, що коли йдеться про стягнення боргу за платежами, які мають характер щомісячної оплати, строк позовної давності обраховується по кожному окремому платежу. Вважає, що оскільки позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу 04 грудня 2018 року, строк позовної давності перервався та вважається таким, що підлягає обрахуванню з 04 грудня 2015 року.

У відзиві на апеляційну скаргу комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа» посилалося на правильне застосування судом положень ст. 264 ЦК.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судовими повістками (а.с. 208-210), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2012 року до 01 листопада 2015 року скасувати та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, а в частині стягнення судових витрат змінити.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, як споживачі послуг, які надає позивач, належним чином не виконували зобов`язання з оплати послуг за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка з урахуванням факту переривання позовної давності зверненням позивачем із заявою про видачу судового наказу та частковою оплатою відповідачами заборгованості, підлягає частковому стягненню разом з інфляційними витратами та 3% річних.

Проте з висновками суду щодо визначення початку перебігу строку позовної давності погодитися не можна.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 та є споживачами теплової енергії (а.с. 7).

З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що відповідачі мають заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 вересня 2009 року по 01 лютого 2019 року в сумі 13 800,20 грн. та за період з 01 лютого 2019 року по 01 червня 2019 року в сумі 3 330,63 грн. (а.с. 9-11, 60).

Відповідач ОСОБА_1 в своєму відзиву на позов, поданому суду першої інстанції, просив застосувати строк позовної давності та наслідки його спливу (а.с. 51-52).

Відповідно до вимог ст. 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З розрахунку заборгованості (а.с. 9-11, 60) та витребуваного апеляційним судом реєстру оплат (а.с. 214-216) вбачається, що позивачі до вересня 2017 року частково погашали поточну заборгованість, а тому такі їх дії не можна вважати визнанням боргу.

З наданої відповідачем квитанції за травень 2017 року вбачається, що в цьому місяці плата за користування послугами з теплопостачання позивачем не нараховувалася (а.с. 54). Між тим за цією квитанцією відповідачами 26 вересня 2017 року сплачено 2 745 грн. без зазначення періоду за який вноситься ця плата тим самим фактично визнавши борг, якій існував на цю дату, тому перебіг позовної давності почався знову з 27 вересня 2017 року відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України.

Також судом встановлено, що 04 грудня 2018 року Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області за заявою ККП «Маріупольтепломережа» було видано судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості з оплати за теплову енергію за період з 01 вересня 2009 року по 01 листопада 2018 року в сумі 9702,04 грн., 3% річних в сумі 1787,29 грн., інфляційних витрат в сумі 8733,40 грн. та судового збору у розмірі 176,20 грн., який ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2018 року було скасовано (а.с. 8).

Судовий наказ відповідно до вимог ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-214цс14 від 21.01.2015 року).

З копії заяви про видачу судового наказу вбачається, що з цією заявою ККП «Маріупольтепломережа» звернулося до суду 29 листопада 2018 року (а.с. 218), тобто в межах трирічного строку з дня визнання відповідачами заборгованості, і тому саме з цієї дати необхідно обчислювати строк позовної давності для її стягнення.

Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості за період з 01 листопада 2015 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив строку позовної давності за грошовими вимогами позивача до 01 листопада 2012 року, а тому рішення суду в частині стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2012 року до 01 листопада 2015 року необхідно скасувати та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, стягнувши солідарно з відповідачів на користь ККП «Маріупольтепломережа» за період з 01 листопада 2015 року по 01червня 2019 року: заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 7 908 грн. 19 коп., 3% річних в розмірі 551 грн. 22 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 200 грн. 66 коп.

Рішення в частині правильності нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідачами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове скасування рішення суду з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Звертаючись до суду, позивач сплатив 1 921 грн. судового збору та просив стягнути з відповідачів 24 624 грн. 89 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 10 660 грн. 07 коп. (на 43,29%) з відповідачів у відшкодування судових витрат необхідно стягнути 831 грн. 60 коп. (1 921 грн. * 43,29% / 100%), тобто по 277 грн. 20 коп. з кожного (831 грн. 60 коп. / 3).

Судом першої інстанції на користь позивача була стягнута заборгованість в сумі 18 292 грн. 36 коп. Таким чином виходячи із розміру позовних вимог задоволених апеляційним судом (58,3% від рішення суду першої інстанції), з позивача на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат необхідно стягнути 447 грн. 97 коп. (768 грн. 40 коп. (а.с. 130) * 58,3% / 100%).

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2019 року в частині стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2012 року до 01 листопада 2015 року скасувати та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ККП «Маріупольтепломережа» за період з 01 листопада 2015 року по 01червня 2019 року: заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 7 908 (сім тисяч дев`ятсот вісім) грн. 19 коп., 3% річних в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 22 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 200 (дві тисячі двісті) грн. 66 коп.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2019 року в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ККП «Маріупольтепломережа» у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу позову по 277 (двісті сімдесят сім) грн. 20 коп. з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ККП «Маріупольтепломережа» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги 447 (чотириста сорок сім) грн. 97 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

В.П. Принцевська