Справа № 545/565/20
У Х В А Л А

13.03.2020 м. Полтава

Суддя Київського районного суду м. Полтави Самсонова О.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавського районного суду та суддів Полтавського районного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій такими, що порушують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного суду з позовом до Полтавського районного суду та суддів Полтавського районного суду Кіндяка І.С., Шелудякова Л.В., Потетія А.Г. про визнання дій такими, що порушують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою судді Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2020 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Полтавського районного суду та суддів Полтавського районного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій такими, що порушують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та стягнення моральної шкоди передана за підсудністю до Київського районного суду м.Полтави.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у даній справі, суд виходить з наступного.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визначити та визнати дії судді Полтавського районного суду Кіндяка І.С., Шелудякова Л.В., Потетія А.Г. такими, що порушують ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та стягнути з суддів Полтавського районного суду Кіндяка І.С., Шелудякова Л.В., Потетія А.Г. 10000 грн. в солідарному порядку. При цьому обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на порушення суддями Полтавського районного суду ст. 3 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_1 та при прийняті рішень у даному кримінальному провадженні.

Таким чином даний позов необхідно розцінювати як такий, що поданий позивачем до Полтавського районного суду та суддів Полтавського районного суду з вимогами про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями судів та суддів.

Згідно частини 11 статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Зазначена норма свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, по своїй суті, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію спокійно та незалежно.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що, з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України, № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі також можливо зробити, виходячи зі змісту статей 1174 і 1176 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16 січня 2003 року. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду покладається на державу, а не на суд.

Аналогічний висновок було зроблено і Верховним Судом України.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 вказано, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Оскільки позивачем його позовні вимоги пред`явлено до суду та суддів, інші відповідачі у справі відсутні, позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої при виконанні функцій судочинства, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином розгляд питань щодо оцінки дій суддів та діяльності суду в порядку цивільного судочинства не передбачений.

Тому позовні вимоги про визнання дій суддів при розгляді кримінального провадження такими, що порушують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, також не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки позивач звернувся до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, з позовом, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у відкритті провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.186 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Полтавського районного суду та суддів Полтавського районного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій такими, що порушують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та стягнення моральної шкоди, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання.

Суддя О.А.Самсонова