Житомирський апеляційний суд
Категорія 69 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 02 липня 2020 року суддею Лєдньовим Д.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 03 липня 2020 року,

у справі № 295/13880/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19.07.2016 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 896 серія НОМЕР_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що подружнє життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, примирення є неможливим. Не заперечував проти того, щоб малолітня дитина залишилась проживати разом з матір`ю.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2020 року, з урахуванням ухвали суду від цього ж числа про виправлення описки, позов задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29.06.2016 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 896, розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Зазначила, що на момент постановлення судового рішення сторони у справі проживали разом, підтримували сімейні стосунки, шлюб не був формальним. Судом в описовій частині рішення помилково вказано про те, що вона не заперечувала проти розірвання шлюбу та про те, що сторони у справі мають різні погляди на життя, є несумісними у відносинах, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують, шлюб носить формальний характер. Зазначені судом обставини не відповідають дійсності, оскільки на час розгляду справи, ухвалення рішення та на час подання апеляційної скарги їхні шлюбно-сімейні відносини не припинялись.

ОСОБА_1 у своїх доводах також послалася на практику Верховного Суду, а саме висновки, викладені у постанові від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.07.2016 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №896.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали справи свідчать, що відповідачка під час розгляду справи заперечувала проти розірвання шлюбу, а тому сторонам 21.05.2020 судом першої інстанції, відповідно до ст. 111 СК України, надавався строк на примирення до 02.07.2020, після чого позивач просив розірвати шлюб, посилаючись на те, що такий строк позитивних результатів не дав.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що сторони мають різні погляди на життя, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують, а шлюб існує формально, суд дійшов правильного висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлені судом обставини не відповідають дійсності, оскільки на час розгляду справи, ухвалення рішення та на час подання апеляційної скарги шлюбно-сімейні відносини не припинялись, не підтверджені належними доказами.

Посилання ОСОБА_1 на проживання в одному житловому приміщенні не свідчить про наявність між сторонами таких відносин.

Крім того, позивач не був позбавлений можливості відмовитись від позову в суді апеляційної інстанції, подавши про це відповідну заяву, проте цього не зробив.

Оскільки судом за клопотанням відповідачки надавався сторонам строк на примирення, після якого позивач просив розірвати шлюб, а відповідачка, як свідчить звукозапис судового засідання, погодилась з рішенням позивача, а в судових дебатах взагалі не висловила своєї позиції, доводи ОСОБА_1 про те, що судом в описовій частині рішення помилково вказано про те, що вона не заперечувала проти розірвання шлюбу, є безпідставними та на правильність ухваленого рішення не впливають.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Посилання відповідачки на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Дана справа згідно п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 10 грудня 2020 року.