Ухвала

Іменем України

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 505/421/13-ц

провадження № 61-5389ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від

10 березня 2020 року у складі судді Комлевої О. С., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, внесення змін у кредитний договір,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, внесення змін у кредитний договір.

Рішенням Котовського районного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом у розмірі 216 637,79 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Котовського районного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 березня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котовського районного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник звернувся до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, що відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій заявник просив скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження Одеський апеляційний суд помилково застосував частину другу статті 358 ЦПК України (у редакції після 15 грудня 2017 року), оскільки згідно із Перехідними положеннями ЦПК України у редакції Закону України

№ 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» мав застосувати частину третю статті 297 ЦПК України 2004 року.

Оскаржувана ухвала постановлена у порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд апеляційної інстанції порушив конституційне право заявника на судовий захист, не урахувавши поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, який був пропущений у зв`язку з тим, що заявник не був повідомлений про розгляд судом справи та ухвалення Котовським міськрайонним судом Одеської області рішення від 16 квітня 2013 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Згідно підпункту 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З апеляційною скаргою на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернулася у 20 лютого

2020 року, тобто на момент вчинення нею такої процесуальної, чинним був ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків : 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилалась на те, що строк апеляційного оскарження нею пропущено з поважних причин, зокрема вона не була повідомлена про час та місце розгляду справи та взагалі не знала про існування будь-яких судових спорів відносно неї.

Перевіряючи наведені доводи заявника, апеляційний суд встановив, що останнє відоме суду, на час розгляду справи, місце проживання ОСОБА_1 було с. Липецьке, Котовського району, Одеської області, що підтверджується ксерокопією її паспорта, яка міститься у матеріалах справи.

30 березня 2011 року ОСОБА_1 , вибула із зазначеної адреси, що підтверджується довідкою про надання інформації про реєстрацію місця проживання(перебування) відповідача ОСОБА_1 . Також, з даної довідки вбачається, що ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », а потім на « ОСОБА_1 ».

Після відкриття провадження у справі, Котовським міськрайонним судом Одеської області систематично направлялися повідомлення про судові засідання на дві адреси відповідача, а саме: АДРЕСА_1 .

За адресою: с. Липецьке, Котовського району, Одеської області, мати відповідача двічі відмовлялася одержувати судову повістку, а 09 березня 2013 року одержала судову повістку про судове засідання призначене на 21 березня

2013 року. За іншою адресою, кореспонденція поверталася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «за зазначеною адресою не проживає».

13 квітня 2013 року Котовським міськрайонним судом Одеської області розміщено в газеті «Одеські вісті» оголошення-виклик в судове засідання

ОСОБА_1 .

Згідно із положеннями частини 3 статті 130 ЦПК України (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії) якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Аналізуючи наведене, суд першої інстанції, діючи в межах наданих йому процесуальним законом повноважень, вчинив всі можливі процесуальні дії щодо повідомлення відповідача у справі - ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи. З огляду на наведене, апеляційний суд правильно застосував положення частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції після 15 грудня 2017 року) та відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яку вона подала майже через сім років після ухвалення оскаржуваного судового рішення, за відсутності обставин непереборної сили та встановлених порушень судом першої інстанції норм процесуального права, щодо належного повідомлення заявника про розгляд справи у суді, за наявності яких можливо було визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Ураховуючи наведене апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання наведених заявником причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та поновлення цього строку.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі

№ 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають грунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи касаційної скарги про те, що повернення апеляційної скарги, обмежує право заявника на доступ до правосуддя не заслуговують на увагу, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвизнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, ухвала Одеського апеляційного суду від 10 березня

2020 року постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 березня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, внесення змін у кредитний договір, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак