Номер провадження: 22-ц/813/7073/20
Номер справи місцевого суду: 521/2005/20
Головуючий у першій інстанції Леонов О.С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Бикової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.04.2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби в Одеські області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

У лютому 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, звернувся адвокат Чорнуцький В.П., який діє на підставі ордеру серії ОД №341463 від 10.02.2020 року, в інтересах ОСОБА_1 в якій просив суд встановити юридичний факт неправильності у записі акту про народження ОСОБА_1 , складений 04.04.1961 року секретарем селищної ради с. Городнє, Болградського району, Одеської області, №31, встановивши, що вірною датою народження- ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість невірно зазначеного 22 березня 1961 року.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що згідно паспорта громадянина Російської Федерації, номер паспорта: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.05.2015 року ОСОБА_1 було отримано посвідку на постійне проживання за № НОМЕР_2 , де також дату народження зазначено ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно запису про народження №31 від 04.04.1961 року народження складеного секретарем селищної ради с. Городнє, Болградського району, Одеської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (а не ІНФОРМАЦІЯ_4) її батьками вказано: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

У 1985 році після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 . ОСОБА_3 змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . Шлюб було розірвано 24.07.1992 року, після розлучення залишила прізвище ОСОБА_7 .

Заявник звернулася до Малиновського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Одеській області із заявою про внесення змін до актового запису про народження, проте отримала відмову.

Встановлення вказаного юридичного факту заявниці необхідно для оформлення громадянства України.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за участю заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення, - задоволено.

Встановлено юридичний факт того, що датою народження ОСОБА_8 є ІНФОРМАЦІЯ_2 , замість помилково зазначеної « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вказаної в записі акту про народження ОСОБА_1 , складеному 04.04.1961 року, секретарем селищної ради с. Городнє, Болградського району, Одеської області за №31.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що з матеріалів справи встановлено відмінне написання дати народження ОСОБА_1 , яке є помилкою, та оскільки встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, апеляційну скаргу подав представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій зазначив, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому підлягають скасуванню.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що заявник звернулась до Малиновського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Одеській області із заявою про внесення змін до актового запису про народження, проте отримала відмову. Встановлення вказаного юридичного факту заявниці необхідно для оформлення громадянства України (арк. 1 абз. 6-7).

Проте, даний факт свідчать про можливість звернення заявника до органів ДМС України з заявою про набуття громадянства України відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України»

Апелянт вказує, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийняті до громадянства України.

Головне управління ДМС України в Одеській області наголошує, що заявник не зверталась до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття чи встановлення належності до громадянства України, не надала до ГУ ДМС України в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку, отже заявник не використала всі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проте законодавство України має чіткий порядок встановлення факту проживання та набуття громадянства України.

Апелянт також звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що законодавцем чітко передбачено можливість набуття громадянства особами, які проживали на території України до 24.08.1991 року.

З огляду на вказане, представник ГУ ДМС України зазначає, що результатом встановлення факту проживання заявника до 24.08.2019 року прямо впливає на набуття заявником громадянства України. Провадження за заявами з питання набуття громадянства входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів, серед яких є ГУ ДМС України в Одеській області. Отже будь-які дії. Спрямовані на проходження процедури набуття громадянства знаходяться у межах інтересів ГУ ДМС України в Одеській області.

За таких обставин апелянт вважає можливим дійти висновку, що відмова від залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду судом першої інстанції вмотивована невірним тлумаченням Закону України «Про громадянство України».

Таким чином, з аналізу норм зазначених в апеляційній скарзі представник ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що рішення суду про встановлення факту ніяк не впливає на прийняття заяви та рішення про прийняття до громадянства України. Більш того, заявник не зверталась до органів міграційної служби України з відповідними заявами.

Ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О.В. апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.04.2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби в Одеські області про встановлення факту, що має юридичне значення - було залишено без руху у зв`язку з несплатою апелянтом судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2020 року провадження за апеляційною скаргою Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.04.2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби в Одеські області про встановлення факту, що має юридичне значення - було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

17 вересня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заявниця просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року - залишити без змін.

ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги оскільки вважає, що районний суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення, на підставі наявних у справі документів, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, давши їм вірну оцінку.

Зазначає також те, що у неї відсутній спір щодо права на громадянство України з управління ДМС України.

Заявник стверджує, що метою звернення до суду було не набуття громадянства України за судовим рішенням, в обхід встановленої законом процедури, а впорядкування особистих документів, адже в паспорті та у посвідці на проживання дату народження заявниці вказано як ІНФОРМАЦІЯ_3 , а у свідоцтві про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначає, що дійсно в майбутньої має намір звертатися до управління щодо набуття громадянства України, це є її правом реалізація якого є її особистою справою.

Однак на сьогодні заявниця є громадянкою Російської Федерації, яка на законних підставах (посвідка на постійне проживання) проживає на території України. Таким чином, ОСОБА_1 вказує, що планувала саме усунути розбіжності в даті народження до майбутнього звернення до управління щодо громадянства України.

Таким чином заявниця вважає, що позиція апелянта щодо передчасності звернення з такими вимогами до суду є помилковою, адже це її право самостійно визначати яким способом та в якому порядку реалізовувати свої права, в тому числі і на звернення до суду.

ОСОБА_1 вважає, що управління має намір повернути невідповідності в її документах, в чому вбачає порушення її прав та інтересів.

Посилаючись на викладене, просить суд відмовити Головному управлінню державної міграційної служби в Одеській області у задоволенні апеляційної скарги на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.04.2020 року.

В судове засідання 03.12.2020 року учасники справи не з`явилися, повідомлялися належним чином.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Пунктами 1,5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: "помаранчевий" або "червоний", зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Мотивувальна частина

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до п.2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану , їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.02.2011 року на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану" N 12 від 07.07.95 р., в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта або коли органами - реєстрації актів громадянського стану відмовлено у зміні запису, який-провадився відповідно до положень про порядок зміни записів актів громадянського стану (наприклад, при зміні прізвища, імені, по батькові, місця і дати народження; у зв`язку з усиновленням (удочерінням).

Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неналежного способу звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 попередньо не зверталась до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття чи встановлення належності до громадянства України, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Право громадян на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Законі України «Про судоустрій і статус суддів» (ст. 7).

Рішенням Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 року було роз`яснено положення ст..55 Конституції України. У даному рішенні зазначено, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 1950 рік), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Тобто, заявниця має право одразу звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що на підставі долучених до матеріалів справи письмових доказів судом достовірно встановлено, що згідно паспорта громадянина Російської Федерації, номер паспорта № НОМЕР_3 , виданого 23.03.2006 року на ім`я « ОСОБА_9 », датою народження останньої є ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5-6).

Як вбачається з посвідки на постійне проживання № НОМЕР_4 , орган що видав 5101, дата видачі 15.05.2015 року датою народження ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 4).

Згідно запису про народження №31 від 04.04.1961 року складеного секретарем селищної ради с. Городнє, Болградського району, Одеської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (а не ІНФОРМАЦІЯ_4) її батьками вказано: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.11).

Зі змісту заяви вбачається, що у 1985 році після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 . ОСОБА_3 змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . До матеріалів спарви долучено свідоцтво про розірвання шлюбу від 24.07.1992 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , після розлучення присвоєно прізвище ОСОБА_7 , що також підтверджується копію свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.10).

Відповідно до висновку складеного Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Одеській області на заяву про внесення змін до актового запису про народження, ОСОБА_1 відмовлено у внесенні таких змін у зв`язку з тим, що з невідомих причин у паспорті на посвідці на постійне проживання заявника дата народження власника документів вказана ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є помилковим та підлягає приведенню у відповідність до актового запису про народження заявника, оскільки у актовому записі про народження заявниці - дата народження зазначена ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення з наступних мотивів.

Верховним Судом України судам роз`яснено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні;

3) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;

4) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

5) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При цьому суд звертає увагу, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.77ч.ч.1,2, ст.78ч.2, ст.79ч.1, ст.80ч.ч.1,2ЦПК України).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 95 ч.1 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану наданого в.о. начальника Малиновського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подмазко Д. в актовому записі № 31 від 04 квітня 1961 року складеному виконавчим комітетом Городненської сільської ради Болградського району Одеської області народження заявника дата народження дитини значиться « ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аналіз документів наданих ОСОБА_1 свідчить про наступне:

-у актовому записі про шлюб заявника № 43 від 14.12.1985 року складено виконавчим комітетом Городенської сільської ради Болградського району Одеської області та в повному витязі з ДРАЦСГ № 4 від 16.01.2020 року щодо актового запису про шлюб дата народження нареченої значиться ІНФОРМАЦІЯ_1 .

-у актовому записі про народження сина заявника № 55 від 04.09.1986 складеного виконавчим комітетом Городенської сільської ради Болградського району Одеської області та повному витязі з ДРАЦСГ № 52 від 16.01.2020 року щодо актового запису про народження дата народження матері значиться 22 березня 1961 року.

-у паспорті заявника № 72 30038220 виданому оргамном видачі 38010 Федеральної міграційної служби Російської Федерації від 13.02.2013 року та його переклад українською мовою, засвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сажнєвою Т.А. та зареєстрованому в реєстрі за №2-254 від 03.02.2015 року дата народження власника паспорта значиться ІНФОРМАЦІЯ_4.

-у посвідці на постійне місце проживання НОМЕР_5 виданої органом видачі 5101, Україна від 15.05.2015 дата народження значиться ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, встановлено дата народження заявника - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними актових записів про народження, про шлюб та про народження сина ОСОБА_1 .

Представником Малиновського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подмазко Д. також зазначено те, що з невідомих причин на теперішній час у паспорті та посвідці на постійне проживання заявника дата народження власника документів зазначена 22 березня 1961 р., що є помилковим та підлягає приведенню у відповідність до актового запису про народження ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану" N 12 від 07.07.95 р., в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта або коли органами - реєстрації актів громадянського стану відмовлено у зміні запису, який-провадився відповідно до положень про порядок зміни записів актів громадянського стану (наприклад, при зміні прізвища, імені, по батькові, місця і дати народження; у зв`язку з усиновленням (удочерінням).

Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

З огляду на зазначене та відповідно до письмових доказів наявних в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту неправильності у записі акту про народження ОСОБА_1 , складений 04.04.1961 року секретарем селищної ради с. Городнє, Болградського району, Одеської області, №31, встановивши, що вірною датою народження- ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість невірно зазначеного 22 березня 1961 року, оскільки факт неправильності саме актового запису про народження не доведено, а помилка яка наявна та підлягає приведенню у відповідність до актового запису про народження міститься саме у паспорті та посвідці на постійне проживання заявника, як це і зазначалось у вищевказаному висновку Малиновського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції» , національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Відповідно до п. 2ст. 374 ЦПК України- суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п.3 ч.1ст. 376 ЦПК України).

За таких обставин, враховуючи відсутність документального підтвердження допущеної помилки в актовому записі суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав встановлення факту неправильності у записі акту про народження ОСОБА_1 , складеному 04 квітня 1961 року, селижної ради с. Городнє Болградського району Одеської області за № 31.

З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за участю заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року- скасувати

Постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_6 ), за участю заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44, ЄДРПОУ - 37811384) про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.12.2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін