Справа № 188/1717/19
Провадження № 2/188/102/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Олійник В.С.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права на право на земельну частку ( пай ) ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом та вказує , що він , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 04.01.1989 року по 27.04.2000 року, за власним бажанням перебував у членах радгоспу «Дніпропетровський» та в зв`язку із реорганізацією підприємства в членах його правонаступника колективного сільськогосподарського підприємства «Дніпропетровське», на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

З 27.04.2000 року в зв`язку із реструктуризацією агропромислового комплексу його було переведено із КСП «Дніпропетровське» до його правонаступника СПК «Відродження» та 01.11.2000 року в зв`язку із реорганізацією останнього переведено до ЗАТ АПП «Обрій» з якого він звільнився 29.04.2002 року через невиплату заробітної плати та став на облік в якості безробітної особи.

Вище наведені обставини підтверджуються доданою до цієї позовної заяви трудовою книжкою виданою на його ім`я.

Окрім того згідно архівних довідок наданих Петропавлівською районною радою на його запит в її архівах мається інформація, що підтверджує його трудові відносини із радгоспом «Дніпропетровський, та його правонаступниками КСП «Дніпропетровське» та ВСК «Відродження, у вище наведені ним періоди з 04.01.1989 року по 27.04.2000 року. Такі архівні витяги ним додано до цієї позовної заяви в якості письмових доказів.

05 серпня 1995 року на підставі рішення № ІV сесії ХХІІ скликання Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 05.08.1995 року КСП «Дніпропетровське» Петропавлівського району Дніпропетровської області, яке є правонаступником радгоспу «Дніпропетровський» Петропавлівського району Дніпропетровської області, було передано державний акт на право колективної власності на землю такого підприємства. На момент отримання колективним сільськогосподарським підприємством вищенаведеного Державного акту на право колективної власності на землю він перебував з підприємством у трудових відносинах, що підтверджується вищенаведеними мною доказами.

Враховуючи, що КСП «Дніпропетровське» від 05.08.1995 року отримало Державний акт на право колективної власності на землю, а згідно вищенаведених ним письмових доказів в цей час він перебував у трудових відносинах із таким сільськогосподарським підприємством, то відповідно він набув права на земельну частку (пай).

При розірванні трудових відносин із сільськогосподарським підприємством йому не було відомо про його право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), так як вважає, що його керівництво навмисно приховало від нього такий факт.

Трудові відносини із сільськогосподарським підприємством він розірвав через відсутність роботи на підприємстві за його фахом, а також через фінансові труднощі на підприємстві, що в недалекому майбутньому призвело до його ліквідації як юридичної особи.

Після припинення трудових відносин із КСП «Дніпропетровське» він продовжив свої трудові відносини на території Петропавлівського району Дніпропетровської області та до 2018 року не звертався до державних органів щодо захисту порушеного права на земельну ділянку (пай).

В 2018 року від свого знайомого, який проживає на території Петропавлівського району Дніпропетровської області, та який працював разом з ним в КСП «Дніпропетровське» в аналогічний період, стало відомо, що він отримав право на земельну частку (пай) із земель КСП та на цей час має у приватній власності земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва на території Української сільської ради.

Після отримання інформації від знайомого він звернувся до архівних відділів різних органів Петропавлівського району з ціллю отримання доказів свого права на земельну частку (пай) із числа загального масиву земель КСП «Дніпропетровське» та отримав інформацію про відсутність даних в списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю виданого на користь КСП «Дніпропетровське». Хоча відділ Держгеокадастру у Петропавлівському районі надав йому довідку в якій визначив, що його дані внесено до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) із загального масиву земель сільськогосподарського призначення КСП «Дніпропетровське», та надало до своєї довідки такий список та копію Державного акту.

Після отримання вищенаведеної інформації в повному об`ємі він звернувся до Української сільської ради, як до органу, що має право на розпорядженнями землями сільськогосподарського призначення, в тому числі і що належали КСП «Дніпропетровське» після його ліквідації та землями запасу, із заявою про виділення на мою користь земельної частки (паю), але представники якого йому у реалізації свого права та запропонували для його захисту звернутись до місцевого суду, що ним і реалізується цим позовом.

Виходячи зі змісту вищезазначеного він , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 04.01.1989 року по 27.04.2000 року, перебував у трудових відносинах з радгоспом «Дніпропетровський» реорганізованим в КСП «Дніпропетровське» Петропавлівського району, що підтверджується записом у його трудовій книжці, має право на земельну частку (пай), але не отримав на підтвердження такого права відповідний сертифікат на право на земельну частку ( пай) із земель КСП «Дніпропетровське» Петропавлівського району Дніпропетровської області через те, що представники сільськогосподарського підприємства свого часу приховали від нього факт його права на отримання земельної частки (паю).

Судові витрати складаються зі сплати судового збору в розмірі 768,40 гривень та інші витрати по справі плануються в розмірі 5000,00 гривень за отримання правничої допомоги в разі затягнення розгляду справи за цим позовом.

Ним в порядку досудового врегулювання спору надавалась письмова заява до Української сільської ради про надання на його користь права на земельну часку (пай) з послідуючим виділенням такого права в натурі (на місцевості), але в усному порядку йому відмовили у реалізації мого права та запропонували звернутись до місцевого суду.

Позивач стверджую, що ним не подавалась аналогічна заява до Української сільської ради про визнання за мною права на земельну частку (пай).

На думку позивача суд повинен врахувати, що його право на земельну частку (пай) є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності, тому строк позовної давності мною не пропущено.

Законом України від 10.07.2018 № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набув чинності з 01.01.2019, внесено відповідні зміни до Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Так відповідно до ст.. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Згідно ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку;приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв).

Отже вищенаведені норми підтверджують його право на звернення з цим позовом саме до Української сільської ради.

На підставі викладеного, враховуючи норми Закону України „Про колективне сільськогосподарське підприємство, Указу Президента „Про порядок паювання земель... від 08.08.95року, Закону України „Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок, Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування земельного законодавства... від 16.04.04року та керуючись ст. ст. 3-5, 15, 118, 119 ЦПК України, ПРОСИТЬ суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай), як колишньому члену колективного сільськогосподарського призначення «Дніпропетровське», розміром 10,84 гектари в умовних кадастрових одиницях, за рахунок земель товарного сільськогосподарського призначення, що розташовані за межами населеного пункту на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

В судове засідання сторони не з"явилися. В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує , відповідач позов фактично визнає .

В зв"язку з цим , суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів 1 і 2 Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам,сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснювалося після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачало визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Судом встановлено , що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з радгоспом « Дніпропетровський» Петропавлівського району Дніпропетровської області. Даний факт підтверджується записом № 1 від 04.01.1989 р. його трудової книжки , серії НОМЕР_2 , виданій 25.01.1989 р..

Згідно даного запису вбачається , що позивач був прийняти на посаду робочого по тваринництву у відділення « Комсомол».

15.06.1990 р. звільнився з вказаного підприємства за власним бажання. З 1991 р.по 1993 р. позивач служив в лавах Радянської Армії.

Згідно запису № 5 позивач 04.02.1994 р. повторно був прийнятий робітником по тваринництву ( скотником) у відділення « Комсомол».

В період з 1995 р. по 2002 р. позивач відновлював трудові взаємовідносини з КСП « Дніпропетровське» та його правонаступником СПК « Відродження» . На час припинення трудових відносини перебував на обліку у центру зайнятості та отримував державну допомогу по безробіттю.

Вказані факт також підтверджуються даними Архівних витягів Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області ( довідка від 14.05.2018 р. , вих..№ 168).

В матеріалах позовної заяви є копія справи №1 копія книги наказів відділу кадрів радгоспу « Дніпропетровський» , с. Українське Петропавлівського району Дніпропетровської області. В даній справі накопичені копії наказів по вказаному радгоспу за січень 1989 р. Згідно даного документа вбачається , що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) було прийнято на роботу в якості робочого тваринництва , на підставі путівки Петропавлівського райвиконкому на відділення ім.. Комсомола з січня 1989 р. Також в даному документі вписано , що управляючому відділення та бригадиру суворо дотримуватися законодавства про працю підлітків , в частині дотримування 4-х годинного робочого дня.

Згідно довідки наданої ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області ( Петропавлівський відділ ) вбачається , що в.о. начальника вказаної державної установи дає письмову відповідь позивачу та повідомляє , що згідно Держвавного акту на право колективної власності на землю серії ДП від 05.08.1995 р. громадянин ОСОБА_1 наявний у списках-додатках до Державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП « Дніпропетровське» на території Української сільської ради ( штрих-код 219/141-18 від 04.10.2018 р.) .

Крім того , згідно Державного Акту на право колективної власності на землю, серії ДП КСП Дніпропетровське» передано у колективну власність 16024.5 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання , відповідно до рішення Української сільської ради народних депутатів від 05.08.201995 р. № ІV-ХХІІ . Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 12.

Судом також встановлено , що на час реорганізації радгоспу «Дніпропетровський» в КСП «Дніпропетровське» діяло Положення «Про порядок перетворення радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств і організацій у колективні сільськогосподарські підприємства», затвердженого наказом Міністерства сільського господарства і продовольства, Державного комітету по харчовій промисловості, Фонду державного майна, Міністерства економіки і Міністерства юстиції від 27 січня 1994 р. № 27/4/62/9/4/5 і позивач під час цієї реорганізації набув членства у КСП «Дніпропетровське» і отримав право на частку(пай)у його майні відповідно до приписів Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 № 2114-ХІІ у редакції на час виникнення правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.7 цього Закону об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Згідно з ч.1 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до п. 2ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

За п.ґ ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Так, відповідно до ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (далі Закон № 899) право на земельну частку (пай) мають в тому числі громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідач позовні вимоги фактично визнав в повному обсязі. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне .

У відповідності до положень Пленуму Верховного Суду України Постанови №14 від 18 грудня 2009 року, за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняти його судом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач надав достатню кількість доказів на підтвердження своїх вимог та належним чином обґрунтував свій позов. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) .

На підставі викладеного, керуючись ЗУ „Про колективне сільськогосподарське підприємство, Указом Президента „Про порядок паювання земель... від 08.08.95року, ЗУ „Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок, Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування земельного законодавства... від 16.04.04року , ст.. 152,158 ЗУ України та ст.. ст 4,12, 23,76-82, 136, 141,247, 265 ЦПК України, ст.ст.328 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права на право на земельну частку ( пай ) - задоволити .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай), як колишньому члену колективного сільськогосподарського призначення «Дніпропетровське», розміром 10,84 гектари в умовних кадастрових одиницях, за рахунок земель товарного сільськогосподарського призначення, що розташовані за межами населеного пункту на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

У порядку ст. 136 ЦПК України звільнити відповідача від сплати судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М. П. Полубан