Провадження № 2/761/755/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Позднякова В.С., Бондар О.Д.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

третіх осіб: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання удаваним договору купівлі-продажу в частині, визнання права власності та осіб покупцями, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

визнати договір купівлі-продажу квартири від 03 липня 2009 року, який укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 удаваним в частині Покупця;

визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 покупцями у договорі купівлі-продажу квартири від 03.07.2009 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ;

визнати право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Вимоги обгрунтовані тим, що з 25.11.2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Як зазначає позивач, дізнавшись про вагітність, подружжям було прийнято рішення про придбання квартири, яку підшукувала позивач протягом всієї вагітності.

03.07.2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька ОСОБА_8 .

Позивач зазначає, що Ѕ суми що була сплачена відповідачем продавцю квартири тобто 50 000,00 грн. були надані позивачем та її чоловіком для придбання квартири.

При оформленні договору купівлі-продажу квартири відповідач наполягла щоб право власності було оформлено лише на неї, без зазначення частки позивача, оскільки остання перебувала на квартирному обліку з 2005 року.

Після придбання квартири подружжя почало проводити ремонтні роботи для якого придбавались будівельні матеріали. Позивач разом з чоловіком та донькою проживають в квартирі, проте відповідач буває в ній дуже рідко, і лише в якості гостя.

На підставі положень статті 235 ЦК України позивач зазначає, що спірна угода є удаваною в частині покупця квартири. Так як вона фактично була придбана позивачем, її чоловіком та відповідачем на кошти одержані позивачем від продажу цінних паперів. В той же час відповідач не може підтвердити походження коштів, які вона надала для придбання квартири.

07.02.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що 23.07.2009 року вона придбала у ОСОБА_7 квартиру за згодою чоловіка. Кошти сплачувались покупцем про що і зазначено в Договорі та підтверджено підписом продавця. Після придбання квартири було прийнято рішення надати квартиру для проживання родині сина так як у них народилась дитина. Відповідач зазначає, що кошти про які позивач зазначає в позовній заяві, позивач витрачала на подорожі. Крім того відповідач заявила про застосування строків позовної давності так як позивачу ще 23.07.2009 року стало відомо що квартира була придбана саме ОСОБА_3 .

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Треті особи в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог на тій підставі, що квартира була придбана відповідачем за її кошти та її чоловіка.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, вислухавши сторони та свідків, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Встановивши під час розгляду справи, що обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу квартири, а відповідач вдає з себе покупця, будучи лише формально зазначеним таким в договорі, суд визнає покупцем за договором позивача у справі.

Як встановлено в судовому засіданні, 25 листопада 2000 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

23.07.2009 року між ОСОБА_3 (далі - Покупець) та ОСОБА_7 (далі - Продавець) був укладений Договір купівлі-продажу квартири за умовами якого Продавець передала у власність Покупця квартиру АДРЕСА_1 .

Підписуючи вказаний Договір сторони підтвердили що укладення цього Договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим; цей Договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому (п.1.5 Договору).

Згідно з умовами договору, ціна нерухомого майна за цим Договором становить 100 000,00 грн. (п.2.1).

В той же час всі сторони в судовому засіданні зазначили, що фактично квартира придбана за 60 тисяч доларів США.

Крім того, як вбачається з умов договору, нотаріус роз`яснив сторонам, зокрема зміст статті 235 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_9 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що протягом 2006-2007 років вона купувала акції на ринку цінних паперів та протягом 2008 року продавала їх за більшу вартість, що підтверджується Договорами №01АЕ-07/07/63 від 04.07.2007 року, №01-06Е/07/67 від 10.02.2007 року, №01-06Е/08/523 від 03.11.2008 року, №01-АЕ-07/08/453 від 01.08.2008 року, №01-АЕ-07/07/218 від 01.11.2007 року, 01-06Е/07/176 від 16.10.2007 року.

В судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів, що кошти отримані від продажу акцій були використані на придбання квартири.

Крім того, в судовому засіданні відповідач та треті особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що квартира придбавалась лише за кошти батьків ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Аналогічні свідчення надали зазначені особи як свідки в судовому засіданні з попередженням про кримінальну відповідальність.

В судовому засіданні ОСОБА_7 як свідок пояснила, що дивилась квартиру позивач разом з відповідачем, позивач була присутня при укладенні договору купівлі-продажу квартири. А також свідок пояснила що не пам`ятає хто їй передавав кошти за квартиру.

ОСОБА_1 в судовому засіданні як свідок пояснила, що квартиру фактично обирала вона, але батьки чоловіка її оглядали. Накопичення в неї були в доларах США приблизно 10 тисяч, але точно не пам`ятає яку суму вона передавала для придбання квартири. А батьки чоловіка дали більше половини вартості квартири, конкретну суму не пам`ятає. Квартира була оформлена на матір чоловіка оскільки свідок на той час перебувала на квартирному обліку за місцем роботи. Також ОСОБА_1 суду пояснила, що метою звернення до суду з позовом було повернути кошти, які вкладені в квартиру. Також як свідок ОСОБА_1 суду пояснила, що її влаштовувало що квартира була оформлена на матір чоловіка до тих пір, поки її з дитиною не було виселено з квартири.

Як свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що квартиру вони з чоловіком придбавали для себе, а поки діти перебували на квартирному обліку та до отримання квартири, вони мали проживати в квартирі. Квартира придбана повністю за кошти свідка та її чоловіка. Кошти під час купівлі квартири продавцю передавав її чоловік.

ОСОБА_5 як свідок в судовому засіданні пояснив, що квартира була придбана за кошти батьків, а ті кошти що були спільними, вони витрачались на особисті потреби, а не на купівлю квартири. Квартиру придбали батьки та надали для проживання родини свідка так як в них мала народитись дитина.

ОСОБА_6 в судовому засіданні як свідок пояснив, що кінцеве рішення щодо придбання квартири приймав він, так як квартиру вони придбавали для себе, а дітям надали можливість тимчасово проживати. Гроші при придбанні квартири продавцю передавав він.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила щодо проведення ремонтних робіт після придбання квартири та не пояснила суду обставини придбання квартири так як вони їй не відомі.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду пояснила, що вона разом з ОСОБА_12 дивилась різні квартири для придбання. Як пояснила в судовому засіданні свідок, позивач надала разом з чоловіком для придбання квартири 20 тисяч доларів США, а батьки чоловіка відповідно 40 тисяч доларів США.

Суд не може взяти до уваги як належні докази копії квитанцій про придбання будівельних матеріалів, так як події, які відбувались після придбання квартири, зокрема проведення ремонтних робіт не стосуються удаваності правочину в частині покупця.

Під час слухання справи позивач не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме вона домовлялась про істотні умови договору купівлі-продажу квартири, а відповідач вдає з себе покупця.

При цьому варто звернути увагу на те, що у п. 7.5 оспорюваного договору від 23 липня 2009 року зазначено про те, що продавець та покупець підтвердили, що цей договір не носить характеру мнимого чи удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом.

Доказів на спростування цих обставин позивач не надала, як і не надала доказів на підтвердження своїх доводів про те, що саме вона за власні кошти розраховувалася за квартиру.

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів виконання позивачем обов`язків покупця за спірним договором.

Так як суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по суті, відсутні законом передбачені підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 235 ЦК України, ст.ст.4, 77-83, 89, 95, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання удаваним договору купівлі-продажу в частині, визнання права власності та осіб покупцями- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2020 року

Суддя: Н.Г. Притула