Справа № 587/268/20
РІШЕННЯ
10 грудня 2020 року Сумський районний суд Сумської області в складі :
головуючого судді Черних О.М.
з участю секретаря - Казмін М.П.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Жмакіної Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), треті особи: ПАТ «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4), відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі головного державного виконавця Ричкаля С.П. (м. Суми, вул. Петропавлівська, 75), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя,
Позивачка звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та свої вимоги мотивує тим, що з 27.12.1995 року по 19.02.2019 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі та за цей час подружжям за спільні кошти було придбано нерухоме майно нежитлові приміщення санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_3 5/100 та 2Ж 38/100. Після розірвання шлюбу ними не було досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, а в кожного залишилися грошові зобов`язання з кредиторами,а тому вона має намір поділити майно, щоб кожен окремо відповідав своїм майном за взяті на себе зобов`язання, оскільки всього майна подружжя не достатньо, щоб покрити вимоги кредиторів відповідача. Зазначає, що оскільки майно було придбане в період шлюбу, воно належить їй та відповідачу, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу шляхом визначення за нею Ѕ частки.
А тому просить суд здійснити поділ майна та визнати за нею право власності на 19/100 частин майна, а саме: об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення санаторій профілакторій « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_3 , що складається з: бази відпочинку загальною площею 1773 кв.м. літера А-ІІІ, літнього будинку загальною площею 48,2 кв.м. літера Д-І, навісу літера Л, водонапірна башня ІІ; визнати за нею право власності на 2,5/100 частин майна, а саме: нежитлове приміщення санаторій профілакторій « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_3 , що складається з бази відпочинку загальною площею 1747 кв.м. літера А ІІІ, будинку охорони площею 70,1 кв.м., навісу З, навісу К, трансформаторної 1 та стягнути з відповідача судові витрати.
У судовому засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Дмитренко В.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся.
Представник третьої особи ПАТ «Креді Агріколь Банк»в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся.
Третя особа - головний державний виконавець ОСОБА_5 відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїв судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи.
Представник третьої особи ОСОБА_4 адвокат Жмакіна Н.В. суду пояснила, що заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному їх аналізі, суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що з 27 грудня 1995 року по 18 січня 2019 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією рішення Зарічного районного суду про розірвання шлюбу (а.с. 12,13).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.01.2020 року №19667224 ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить наступне майно: 38/100 нежитлового приміщення, санаторію профілакторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору про поділ нежитлових приміщень та припинення спільної часткової власності від 23.08.2013; 5/100 нежитлового приміщення, санаторію профілакторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору дарування нежитлового приміщення від 25.03.2015 року. На вказані об`єкти нерухомого майна на підставі постанови про опис та арешт майна боржника ВП №58330795 від 31.07.2019 року накладено арешт головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаль С.П.(а.с. 14-19).
Згідно звітів від 03.02.2020 року про експертну оцінку: нежитлового приміщення санаторію профілакторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_3 , ринкова вартість об`єкта оцінки становить 1803215,00 грн (а.с. 20-23)та нежитлового приміщення санаторію профілакторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_3 , ринкова вартість об`єкта оцінки становить 1800000,00 грн (а.с. 24-25).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.
Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя; нормативно-правовий акт № 11 від 21.12.2007 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).
Зі змісту п. п. 23, 24 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від 21.12.2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Положеннями статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.
Статтями 77-80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Зважаючи на те, що не подано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя.
Керуючись ст. ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), треті особи: ПАТ «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4), відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі головного державного виконавця Ричкаля С.П. (м. Суми, вул. Петропавлівська, 75), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних