Справа № 544/1572/20
№ 2-о/544/91/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 грудня 2020 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду на вул. Соборна, 41 справу за заявою представника заявника-адвоката Міщенка Юрія Олексійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,

у с т а н о в и в:

Представник заявника- адвокат Міщенко Юрій Олексійович, що діє в інтересах ОСОБА_1 11 грудня 2020 року звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, у якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці- ОСОБА_2 . Внаслідок смерті останнього, відділом ЗАЦС Луганського району УЮ МЮ Луганської Народної Республіки, на підставі лікарського свідоцтва про смерть від 06.10.2020 року №47, 07.10.2020 року було видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , яке у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року є недійсним і не створює правових підстав. На даний час смт. Білоріченський та м. Луганськ є тимчасово окупованою територією. Зазначає, що за таких обставин свідоцтво про смерть від 07.10.2020 року видане заявнику незаконними органами влади Луганської Народної Республіки є недійсним та не створює правових наслідків. Вважає за необхідне встановити факт, що має юридичне значення, зокрема факт смерті ОСОБА_2 .

Заявниця через представника зверталася до Пирятинського РВ ДРАЦС для проведення реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено у проведенні реєстрації у зв`язку з тим, що нею було надано свідоцтво про смерть та копію довідки про смерть, виданих на окупованій території. У зв`язку з цим, заявниця не має можливості скористатися своїм конституційним правом зареєструвати та отримати свідоцтво про смерть свого чоловіка у інший спосіб та змушена звернутися до суду. Тому просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , громадянина України, народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с.Гулі Хмельницького району Вінницької області, Україна; дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті смт. Білоріченський Лутугинського району Луганської області.

Заявниця у судове засідання не з`явилася, її представник надав до суду заяву про слухання справи у її та її представника відсутність, заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві, просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Пирятинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з`явився, направив листа про слухання справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За правилами п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою про причини смерті від 06.10.2020 року, виданою Державним закладом «Луганська центральна районна багатопрофільна лікарня» ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті хронічна серцево-судинна недостатність; атеросклеротична хвороба серця.

Також, згідно свідоцтва про смерть від 07.10.2020 року, серії НОМЕР_1 , виданої відділом запису актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР, актовий запис № 848, місцем смерті ОСОБА_2 є смт. Білоріченський Лутугинського району Луганської області.

Заявник ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 24.07.1970 року, виданого Врубівською селищною радою Лутугинського району Ворошиловоградської області, актовий запис № 11.

При зверненні ОСОБА_3 , що діяв в інтересах ОСОБА_1 до Пирятинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) з метою отримання свідоцтва про смерть її чоловіка, він отримав відмову, оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, що не відповідає вимогам, визначених законодавством України і не може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику для реєстрації та отримання свідоцтва про смерть свого чоловіка.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на строк, до 31 грудня 2020 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі - окремі райони Донецької та Луганської областей).

Згідно із Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 року, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.

Таким чином, смт. Білоріченський Лутугинського району Луганської області розташоване на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території представник заявниці надав довідку про причину смерті, виданою медичним закладом «Луганська центральна районна багатопрофільна лікарня», згідно якої ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті хронічна серцево-судинна недостатність; атеросклеротична хвороба серця, а також свідоцтво про смерть, згідно якого ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Білоріченський Лутугинського району Луганської області, форми яких не відповідають визначеним законодавством України формам та ці документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Окрім цього, заявником надані фотографії з місця поховання ОСОБА_2 та рахунки про витрати заявника, пов`язані із похованням чоловіка.

Відповідно до ст.8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки інформації, що міститься в цих документах про смерть особи, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

При цьому суд не знаходить вагомих підстав ставити під сумнів відомості, зазначені в заяві про встановлення факту смерті з огляду на вік померлої особи (76 років), а також враховуючи те, що заяву подано дружиною померлої особи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації заявником своїх прав, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити факт смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у смт. Білоріченський Лутугинського району Луганської області.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 95, 258, 259, 264, 265, 315-319, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника заявника-адвоката Міщенка Юрія Олексійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у смт. Білоріченський Лутугинського району Луганської області, причина смерті хронічна серцево-судинна недостатність; атеросклеротична хвороба серця.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуюча О.О.Сайко