Номер провадження: 22-ц/813/2705/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-суддіКомлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2019 року, у складі судді Шенцевої О.П., -

в с т а н о в и в:

У травні 2009 року Благодійний правозахисний фонд «Рутенія-Одеса» в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений до Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем було зазначено, що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1 . У 1995 році ОСОБА_1 отримала у Жовтневому райвиконкомі м. Одеси рішення №393 п. 13 від 08 травня 1995 року, яким було дозволено їй зробити реконструкцію кв. АДРЕСА_2 з використанням горища площею 69,1 кв.м., що розташоване над житловою площею квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 . Згоди сусідів та погодження органів охорони культурної спадщини Одеської облдержадміністрації на реконструкцію пам`ятки архітектури ОСОБА_1 отримано не було.Внаслідок реконструкції було зруйновано вентиляційні канали, а також системи водопостачання та водовідведення, що призвело до довготривалого заливу капітальних стін квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 під квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .

Тому, враховуючи наведене, позивач просив суд:

- визнати нечиним та скасувати п. 13 рішення виконавчого Комітету Жовтневої районної адміністрації народних депутатів № 393 від 08.05.1995 року «Про реконструкцію кв. АДРЕСА_2 АДРЕСА_6 з використанням приміщення горища площею 69,1 кв.м. під жилі кімнати»;

- зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_4 у вільному користуванні горищем, яке розташоване над кв. АДРЕСА_7 шляхом приведення приміщення горища площею 69,1 кв.м. згідно до проектної документації будинку 1994 р., зокрема демонтажу встановлених стін та конструкцій за власний рахунок;

- зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 усунути наслідки залиття підвалу будинку АДРЕСА_6 , який розташований під квартирою АДРЕСА_3 під АДРЕСА_8 АДРЕСА_2 , шляхом відповідного комплексного ремонту підвалу та відновлення фундаменту і капітальних стін, які постраждали від багаторічного заливу у квартирі АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 , де мешкають сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 демонтувати зношений чавунний ліжак каналізаційну трубу на першому поверсі квартири АДРЕСА_2 та відновити у двір та під сходи штатні вентиляційні канали, для належної проточної вентиляції підвалу;

- стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 300 000 гривень.

У червні 2017 року ОСОБА_8 також звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії, скасування рішення, стягнення моральної шкоди, в якому просила суд:

- визнати частково нечинним рішення виконавчого Комітету Жовтневої районної адміністрації народних депутатів № 393 від 08.06.1995 року «Про затвердження рішень Міжвідомчої комісії» щодо надання дозволу ОСОБА_1 на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з використанням приміщення горища площею 69,1 кв.м. під жилі кімнати»;

- зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні горищем будинку АДРЕСА_6 шляхом приведення приміщення горища площею 69,1 кв.м. згідно до проектної документації будинку 1994 р., зокрема демонтажу встановлених стін та конструкцій за власний рахунок;

- зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 усунути наслідки залиття підвалу будинку АДРЕСА_6 , (який розташований під квартирою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ) шляхом відповідного комплексного ремонту підвалу;

- зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 здійснити належний ремонт санітарно-технічних комунікацій квартири АДРЕСА_9 та відновити у двір і під сходами штатні вентиляційні канали;

- стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на її користь моральну шкоду у розмірі 300 000 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2019 року позовні вимоги обох позовів задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_5 усунути наслідки залиття підвалу будинку АДРЕСА_6 , який розташований під квартирою АДРЕСА_3 та під АДРЕСА_8 АДРЕСА_2 , шляхом відповідного комплексного ремонту підвалу та відновлення фундаменту і капітальних стін, які постраждали від багаторічного заливу у квартирі АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 , де мешкають сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_5 демонтувати зношений чавунний ліжак каналізаційну трубу на першому поверсі квартири АДРЕСА_2 та відновити у двір та під сходи штатні вентиляційні канали для належної проточної вентиляції підвалу.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 витрати за сплату експертного дослідження у розмірі 25 000 гривень.

В іншій частині позову Благодійного правозахисного фонду «Рутенія-Одеса» в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено.В іншій частині позову ОСОБА_8 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що матеріали експертного дослідження не узгоджуються з іншими матеріалами справи, проте, суд першої інстанції послався на висновок судової інженерно-технічної експертизи №049/16 та залишив поза увагою клопотання відповідача про визнання недопустимим доказом вказаний висновок експерта, а також суд залишив поза увагою клопотання відповідача про направлення матеріалів на проведення експертизи до ОНДІСЕ, оскільки ПП «Інженер Сервіс» не має свідоцтва про державну реєстрацію та керівника, не доведений факт залиття підвалу, також, що акти складені з порушенням вимог законодавства, судом не прийнято до уваги неналежне утримання будинку, не прийнято до уваги відсутність фундаменту, а також не прийнято до уваги вентиляційні канали, які були закриті у зв`язку з будівництвом будинку.

Відзиву до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що квартира АДРЕСА_10 належать ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про право власності. У користуванні ОСОБА_4 також знаходиться підвальне приміщення площею 11.7 кв.м.

Користувач квартири АДРЕСА_11 є ОСОБА_2 .

Власником квартири АДРЕСА_12 є ОСОБА_1 .

Рішенням Міжвідомчої комісії виконкому Жовтневої райради народних депутатів № 6/06 від 01.06.1995 року був наданий дозвіл на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з використанням приміщення горища, над житловими кімнатами ОСОБА_1 , згідно проекту.

Пунктом 13 рішення виконавчого Комітету Жовтневої районної адміністрації народних депутатів № 393 від 08.06.1995 року «Про затвердження рішення Міжвідомчої комісії виконкому», було вирішено затвердити рішенням Міжвідомчої комісії виконкому Жовтневої райради народних депутатів № 6/06 від 01.06.1995 року, та дозволити ОСОБА_1 реконструкцію кв. АДРЕСА_1 з використанням приміщення горища площею 69,1 кв.м., розташованого над площею квартири з пристроєм балкону, згідно проекту.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо визнання частково недійсним рішення виконавчого Комітету Жовтневої районної адміністрації народних депутатів № 393 від 08.06.1995 року, суд виходив з того, що ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Висновки суду стосовно того, що суду не було надано жодних доказів того, що відповідачкою ОСОБА_1 було приведена самовільна реконструкція приміщень квартири, оскільки вона отримана дозвіл на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з використанням приміщення горища, над житловими кімнатами ОСОБА_1 , згідно проекту є вірними, у зв`язку з чим у суду були відсутні підстави для часткового скасування рішення виконавчого Комітету Жовтневої районної адміністрації народних депутатів № 393 від 08.06.1995 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо вільного користування горищем, яке розташоване над кв. « АДРЕСА_7 шляхом приведення приміщення горища площею 69,1 кв.м., судом вірно встановлено, що відповідач володіє ним на законних підставах.

Судом встановлено, що згідно з висновку судової інженерно-технічної експертизи № 049/16 від 25.03.2016 рокувстановлено, що вологість приміщень квартир № 1,4 та 12 та підвалу вперше зареєстрована у 2001 році та продовжується, причиною її є несправність каналізаційного ліжака в приміщенні санвузла першого поверху квартири АДРЕСА_2 ; допустиме значення вологи в житловій кімнаті квартири АДРЕСА_10 перевищені, кімната непридатна для проживання; вентиляційні канали, які існували раніше, що виходять із приміщення підвалу під сходи парадної забудовані під час реконструкції квартири АДРЕСА_2 , чим перекрита вентиляція підвального приміщення та вхідного вузла; перевищений рівень вологості приміщень квартир АДРЕСА_13 1 та АДРЕСА_4 та підвального приміщення. Також, незадовільний технічний стан конструкцій напряму залежить від проникнення вологи із несправного каналізаційного ліжака приміщення санвузла, що знаходиться на першому поверсі квартири АДРЕСА_2 та відсутності вентиляції; обладнання каналізаційного ліжака санвузла на першому поверсі квартири АДРЕСА_2 суперечить діючим санітарним нормам.

Тобто, з наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору підлягає наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що висновком судової інженерно-технічної експертизи № 049/16 від 25.03.2016 року встановлено наявність вологи у квартирах АДРЕСА_14 АДРЕСА_6 , яка напряму залежить від проникнення вологи із несправного каналізаційного ліжака приміщення санвузла, що знаходиться на першому поверсі квартири АДРЕСА_2 та відсутності вентиляції.

Колегія суддів погоджується з висновком судупершої інстанції прозадоволенняпозовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_5 усунути наслідки залиття підвалу будинку АДРЕСА_6 , шляхом відповідного комплексного ремонту підвалу та відновлення фундаменту і капітальних стін, які постраждали від багаторічного заливу у квартирі АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 , де мешкають сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також демонтування зношеного чавунного ліжака каналізаційної труби на першому поверсі квартири АДРЕСА_2 , відновлення у двір та під сходи штатних вентиляційних каналів для належної проточної вентиляції підвалу, оскільки суд задовольняючи вказані позовні вимоги виходив з їхобґрунтованості.

Відповідно до частини першої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Задовольняючи частково позовнівимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 судом встановлено.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В Пленумі Верховного Суду України, п. 2 постанови від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, при порушенні зобов`язань, що підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, якими врегульовано такі зобов`язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом вірно встановлено, що оскільки доведено, що внаслідок неналежного сантехнічного обладнання квартири АДРЕСА_1 , позивачам довелось змінити свій образ життя, прикласти значні зусилля для відновлення своїх прав, а також враховуючи тривалий розгляд справи, моральна шкода підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у розмірі 20 000 гривень на кожного.

Як зазначає у своїх рішення Європейський суд з прав людини розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерплої особи та не повинен призводити до її збагачення за рахунок держави, а тому сума морального відшкодування визначена судом першої інстанції є обґрунтованою і відповідає приписам законодавства.

Також судом вірно встановлено, що стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 підлягають витрати за сплату експертного дослідження у розмірі 25 000 гривень.

Ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Також статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На підставівищевикладеного, суд повно та всебічноз`ясувавшивсіобставин справи, врахувавшиусі надані суду докази, на законних підставах прийшов до вірного висновку прочасткове задоволення позову Благодійного правозахисного фонду «Рутенія-Одеса» в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також позову ОСОБА_8 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що матеріали експертного дослідження не узгоджуються з іншими матеріалами справи, проте, суд першої інстанції послався на висновок судової інженерно-технічної експертизи №049/16 та залишив поза увагою клопотання відповідача про визнання недопустимим доказом вказаний висновок експерта, а також суд залишив поза увагою клопотання відповідача про направлення матеріалів на проведення експертизи до ОНДІСЕ, оскільки ПП «Інженер Сервіс» не має свідоцтва про державну реєстрацію та керівника не є підставою для скасування судового рішення, в якому з`ясовані обставини справи та наведені обґрунтовані мотиви, надана правова оцінка наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим були задоволені частково позовні вимоги, а суд апеляційної інстанції звертає також увагу, що оспорюючи експертне дослідження представником відповідача не заявлено у суді апеляційної інстанції про проведення експертного дослідження.

Інші доводи апеляційної скарги, а саме щодоне доведення факту залиття підвалу, стосовно того, що акти складені з порушенням вимог законодавства, судом не прийнято до уваги неналежне утримання будинку, не прийнято до уваги відсутність фундаменту, а також не прийнято до уваги вентиляційні канали, які були закриті у зв`язку з будівництвом будинку зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України повний текст постанови суду буде складено протягом десяти днів.

Повний текст судового рішення складений 16 березня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк