Справа № 323/2197/15-ц
30.11.2020 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області у складі
головуючого - судді Мінаєва М.М.,
при секретарі - Тахтаул А.Л.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення в солідарному порядку боргу за договором кредиту на придбання майна,
Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 09.11.2015 року позов був задоволений повністю, вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.07.2020 року вказане заочне рішення було скасоване за заявою представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Шипіцина О.В., а справу було призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та (або) з процесуальних питань.
Скасування заочного рішення було мотивовано тим, що відповідачі з незалежних від суду причин не були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, через що були позбавлені можливості реалізувати безпосередньо свої процесуальні права, в першу чергу право довести до суду свої заперечення проти позову та докази в їх обґрунтування.
Крім того, у заяві про скасування заочного рішення представник відповідача послався на те, що обставини справи підлягають переоцінці, оскільки позивач заявив позов про дострокове погашення всіх платежів за спірним кредитним договором, не дотримавшись передбаченої кредитним договором процедури, а саме не направивши відповідачам досудову вимогу про таке дострокове погашення та не переконавшись, що відповідачі цю вимогу отримали. Тим самим, за ствердженням представника відповідача, позивач порушив вимоги Закону України «Про споживче кредитування».
Скасовуючи заочне рішення, суд вважав за необхідне та доцільне розглянути справу в загальному порядку, надавши оцінку цим та іншим доводам відповідачів та представника одного з них.
Під час повторного судового розгляду сторони та їх представники в підготовче судове засідання двічі не з`явились.
Від представника позивача надходили заяви про проведення підготовчого судового засідання без його участі.
Відповідачі, а також представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Шипіцин О.В., в підготовче судове засідання двічі не з`явились, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином за адресою, яку вони вказали як свою у заяві про скасування заочного рішення, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від них не надходило, письмового відзиву чи заяв процесуального характеру вони не надіслали.
Ухвалою від 24.09.2020 року підготовче провадження справі було закрите, а справу було призначено до судового розгляду.
В судове засідання з розгляду справи по суті представник позивача також не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі, а також представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Шипіцин О.В., в судове засідання з розгляду справи по суті також двічі не з`явились, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином за адресою, яку вони вказали як свою у заяві про скасування заочного рішення, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від них не надходило, письмового відзиву чи заяв процесуального характеру вони не надіслали.
У зв`язку з наведеними обставинами 30.11.2020 року було вирішено питання про заочний розгляд справи.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, а також актуальну судову практику, суд приходить до такого.
Згідно п. 2.4 Кредитного договору сплата позичальником заборгованості за отриманим кредитом здійснюється у відповідності до графіку платежів, що визначений у Додатку №2 до кредитного договору, відповідно до якого передбачено, що проценти та частина сум кредитних коштів сплачується позичальником не пізніше 25-го числа кожного місяця в розмірі 2010,47 грн.
Факт виконання позивачем зобов`язання з надання відповідачу ОСОБА_1 кредиту на суму 135750,00 грн. підтверджується Меморіальним ордером № 1122949UAH000006/226664 від 22.04.2011 року.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, який відповідачами не спростований, в період з початку дії Кредитного договору і до липня 2014 року відповідач ОСОБА_1 належним чином виконував договірні зобов`язання, у зв`язку з чим заборгованість за ним не обліковувалась.
Починаючи з липня 2014 року відповідач ОСОБА_1 припинив належним чином сплачувати чергові платежі згідно графіку, узгодженого сторонами у Додатку № 2 до Кредитного договору.
Як випливає із змісту п. 5.2.4 Кредитного договору, у разі прострочення сплати чергового щомісячного платежу та (або) інших грошових зобов`язань позичальника за цим договором, а також у разі прострочення понад 30 календарних днів сплати щомісячного платежу з простроченої заборгованості, банк має право встановити позичальнику в односторонньому порядку новий строк виконання як основного, так і всіх грошових зобов`язань за Кредитним договором. При цьому вважається, що строк виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за Кредитним договором закінчився в день відправлення банком відповідного повідомлення позичальнику або в інший новий строк, якщо він зазначений у такому повідомленні. Вказане повідомлення відправляється банком позичальнику поштою за адресою, вказаною у Кредитному договорі, або за іншою адресою, яку позичальник повідомив банк при її зміні.
В разі порушення позичальником нового строку виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) вважається, що позичальник користується кредитними коштами понад строки кредитування, визначений Кредитним договором. При цьому, починаючи з першого дня, що слідує за датою такого нового строку виконання основного зобов`язання, сума кредиту, процентів та інших зобов`язань (за їх наявності) вважається простроченою сумою основного боргу.
Діючи на виконання наведених вище положень Кредитного договору та договорів поруки, позивач 04.02.2015 року направив кожному з відповідачів на адреси, зазначені у вказаних договорах як місця їх проживання, письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми неповернутого кредиту та процентів за користування ним, що підтверджується відповідними транспортними накладними оператора поштових та інших перевезень ТОВ «Турман Логістікс».
При цьому у кожній з письмових вимог позивач зазначив, що у разі їх невиконання термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково, на 61-й день з моменту отримання цієї вимоги.
Однак вказані поштові відправлення були повернуті позивачу неврученими.
Так, у вправленні на ім`я відповідача ОСОБА_1 зазначено «по адресу не проживает» та «телефон не отвечает».
Інші поштові відправлення повернулись не врученими з позначкою «зона бойових дій».
Зазначені вимоги залишились не виконаними.
За розрахунком позивача, який відповідачами не спростований, станом на 18.05.2015 року заборгованість за Кредитним договором становить 157719,27 грн. та складається з:
- простроченої заборгованості в розмірі 470,73 грн.;
- суми дострокового погашення кредиту в розмірі 130761,97 грн.;
Про стягнення цієї заборгованості позивач звернувся до суду у липні 2015 року.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю, є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). До поручителя протягом шести місяців, якщо закінчення строку поруки не встановлено самим договором (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.
За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.
Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову.
Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.
В контексті обставин справи, що розглядається, вказаний правовий висновок підлягає врахуванню з огляду на те, що в умовах, що склались в Україні станом на лютий-липень 2015 року, позивач вжив всі залежні від нього заходи з дотримання умов Кредитного договору та договорів поруки щодо порядку реалізації права на дострокове повернення кредиту як санкції за неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань.
Так, позивач направив письмові вимоги про таке дострокове повернення кредиту кожному з відповідачів саме на ті адреси, про які відповідачі повідомили у відповідних договорах.
Вказані повідомлення не були вручені відповідачам з причин, які не залежали від позивача, оскільки, починаючи з кінця серпня 2014 року і до теперішнього часу вся територія Амвросіївського району Донецької області, до якого належали єдині відомі позивачу місця проживання відповідачів, належить до території, тимчасово непідконтрольної органам державної влади України через збройний конфлікт та її захоплення незаконними збройними формуваннями невизнаної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки». Поштовий зв`язок з цими територіями також був перерваний восени 2014 року, що є загальновідомою обставиною.
Водночас відповідачі, знаючи про існування у них зобов`язань за Кредитним договором та договорами поруки, не повідомили позивача про зміну свого місця проживання (перебування) на м. Київ, чим унеможливили вручення їм будь-якої кореспонденції.
Незважаючи на те, що з часу подання позову минуло більше п`яти років, відповідачі не надали ані позивачу, ані банку, доказів належного виконання ними договірних зобов`язань як до, так і після подання позову.
За таких обставин суд приходить до висновку, що неотримання відповідачами письмових вимог позивача про дострокове повернення кредиту не може бути підставою для відмови у позові, оскільки, звернувшись до суду, позивач скористався єдино можливим за даних умов шляхом захисту своїх прав кредитора. Відмова у захисті цих прав лише з підстав неотримання відповідачами вимоги про дострокове повернення кредиту суперечитиме принципу верховенства права та загальним засадам цивільних відносин.
Відтак, суд відхиляє відповідні доводи представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Шипіцина О.В., висловлені у заяві про скасування попереднього заочного рішення у цій справі, як відхиляє й посилання на порушення позивачем вимог Закону України «Про споживче кредитування», оскільки пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону встановлено, що його дія поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом.
Таким чином, суд виходить з того, що станом на час повторного розгляду справи заборгованість за Кредитним договором продовжує існувати в тому самому розмірі, що і на час подання позову, а підстав для відмови у стягненні цієї заборгованості не існує.
Разом з цим, щодо вимог про стягнення вказаної заборгованості солідарно з основного боржника та всіх поручителів позов підлягає задоволенню лише частково, виходячи з такого.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.
За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов`язання, не вправі пред`явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 грудня 2014 року в справі № 6-185цс14, яка підтримується й практикою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (зокрема, у постанові від 23.10.2019 року у справі № 756/63/15-ц).
З урахуванням наведеної вище правової позиції, заборгованість за Кредитним договором може бути стягнута в солідарному порядку лише з відповідача ОСОБА_1 та кожного з відповідачів-поручителів окремо.
Судові витрати у виді судового збору та витрат на оплату публікації в пресі оголошень про виклик відповідачів підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках.
Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 8, 88, 213-215 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку боргу за договором кредиту на придбання майна задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення складений 10.12.2020 року.
Повторне заочне рішення може бути оскаржене та (або) набирає законної сили в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв