ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/3921/19
Провадження № 22-ц/4820/1682/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Садік Н. Д.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/3921/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , поданою його представником ОСОБА_1 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року (суддя Швець О. Д., відомості про дату складення повного судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_5 , звертаючись у суд із вказаним позовом і зменшивши позовні вимоги, зазначав, що 04 лютого 2019 року відповідач, керуючи транспортним засобом марки «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Кам`янці-Подільському виїхав на нерегульоване перехрестя вул. Хмельницьке шосе і вул. Чехова на заборонений сигнал світлофора та допустив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Rav4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував він та який у подальшому зіткнувся із автомобілем марки «ВАЗ 21112» реєстраційний номер НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 06 березня 2019 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України. На відновлювальний ремонт автомобіля марки «Toyota Rav4» поніс витрати у сумі 120050 грн. ПрАТ «Страхова група «ТАС» виплатила йому страхове відшкодування у сумі 44663,12 грн. Решту коштів у сумі 75387 грн має сплатити відповідач. У результаті ДТП заподіяна також моральна шкода, оскільки зазнав моральних страждань, переживав нервовий стрес, був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом.

Тому позивач просить стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 75387 грн, на відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 74670,64 грн матеріальної шкоди і 3000 грн моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_4 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на порушення вимог чинного законодавства. Власником автомобіля марки «Toyota Rav4» є ОСОБА_3 , яка отримала страхове відшкодування від страхової компанії і від нього 2000 грн (розмір франшизи). Доказів передачі власницею ОСОБА_5 права на отримання матеріального відшкодування немає. Визначений судом розмір морального відшкодування не відповідає засадам розумності і справедливості. Разом із позовною заявою розрахунок витрат на правничу допомогу наданий не був, а тому не міг подати свої заперечення.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача і третя особа Павленко А. М. визнали її необґрунтованою у повному обсязі.

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 04 лютого 2019 року на перехресті вул. Хмельницьке шосе і вул. Чехова у м. Кам`янці-Подільському сталася ДТП за участі транспортних засобів марки «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 і марки «Toyota Rav4» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 . Автомобіль марки «Toyota Rav4» у подальшому зіткнувся також із автомобілем марки «ВАЗ 21112» реєстраційний номер НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, і йому призначено стягнення у виді 6 місяців позбавлення права керування транспортними засобами, що підтверджується постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 06 березня 2019 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Toyota Rav4» реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 . ОСОБА_5 має право керування зазначеним транспортним засобом.

Згідно зі звітом за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ № 210/19 від 05 березня 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Rav4» реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 134999,60 грн, розмір матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 58328,96 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9154363 від 07.11.2018, ліміт відповідальності страховика становить 100000 грн, розмір франшизи 2000 грн.

Відповідач заявою від 05 лютого 2018 року повідомив ПрАТ «СГ «ТАС» про ДТП, яка сталася 04 лютого 2018 року.

У квітні 2019 року страховик виплатив ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 44663,12 грн. Сума страхового відшкодування погоджена з ОСОБА_3 , що підтверджується заявою про страхове відшкодування від 29 березня 2019 року.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, яке підлягає виплаті страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, стягується з винного водія.

Такий висновок відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з частинами 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене відповідає висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15.

Разом з тим, при визначенні суми матеріального відшкодування суд першої інстанції припустився помилки.

У позовній заяві від 13 червня 2019 року ОСОБА_5 при визначенні суми, що підлягає стягненню з відповідача, виходив із вартості відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) у розмірі 134999 грн, визначеної за результатами проведеної незалежної оцінки КТЗ № 210/19 від 05 березня 2019 року.

11 листопада 2019 року позивач уточнив позовні вимоги і суму матеріального відшкодування визначив з урахуванням фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля у розмірі 120050 грн (а.с. 95-98).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У матеріалах справи наявні копії видаткової накладної № 190046 від 11 березня 2019 року та акта наданих послуг № К00008 від 05 квітня 2019 року і довідки ФОП ОСОБА_8 і ФОП ОСОБА_9 , які підтверджують фактичні витрати на ремонт автомобіля марки «Toyota Rav4» реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням заміни зношених деталей на нові у розмірі 120050 грн (а.с. 99-100, 105-106).

Зазначені обставини суд не урахував і при визначенні суми матеріального відшкодування виходив не з фактичних витрат на ремонт у сумі 120050 грн (у межах уточнених позовних вимог), а із вартості відновлювального ремонту, визначеної за результатами проведеної незалежної оцінки транспортного засобу, у розмірі 134999 грн.

Від розміру фактичних витрат на ремонт необхідно відняти виплачені відповідачем 2000 грн (розмір франшизи) і розмір матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 58328,96 грн, визначеного згідно зі звітом за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ № 210/19 від 05 березня 2019 року.

При цьому, апеляційний суд не враховує суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 44663,12 грн, оскільки вона була визначена за погодженням із власником транспортного засобу відповідно до заяви про страхове відшкодування від 29 березня 2019 року, що є правом потерпілої внаслідок ДТП особи.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 59721,04 грн (120050 грн - 2000 грн - 58328,96 грн).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 не має права на отримання відшкодування, оскільки він не є власником транспортного засобу, не заслуговують на увагу.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для звернення за захистом порушеного речового права.

Крім того, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 (власник автомобіля марки «Toyota Rav4») з 10 червня 1989 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і придбаний ними у 2007 році транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя.

Залучена до участі у справі в апеляційному суді третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 підтвердила зазначені обставини і пояснила, що ремонтом автомобіля займався і фактично ніс витрати позивач. Проти стягнення коштів на його користь не заперечує.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про невідповідність визначеного судом розміру морального відшкодування засадам розумності і справедливості.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції визначив розмір морального відшкодування з урахуванням характеру заподіяння моральної шкоди, характеру та об`єму моральних страждань позивача.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно змінити і зменшити стягнуту з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму матеріального відшкодування до 59721,04 грн.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення витрат на правничу допомогу не ґрунтуються на законі.

На підставі статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права у суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

За змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 і 6 статті 137 ЦПК України).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. З цих підстав суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу.

Під час розгляду справи відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав неспівмірності.

Відповідно до матеріалів справи професійну правничу допомогу ОСОБА_5 у справі надавав адвокат Калабаня В. П. на підставі договору про надання юридичної допомоги від 18 липня 2019 року.

У заяві до суду від 11 листопада 2019 року на стадії підготовчого засідання позивач повідомив розрахунок суми судових витрат 13000 грн, які він поніс у зв`язку із розглядом справи, з описом робіт (наданих послуг) і надав квитанцію до прибуткового касового ордера від 11 листопада 2019 року про оплату витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн.

Разом з тим, на підставі частини 13 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат потрібно змінити.

Відповідно до частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (65,8%) стягнута з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 8554 грн, а судового збору збільшенню до 1100,02 грн.

Підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судового збору немає, оскільки позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у повному розмірі.

Тому рішення суду у частині стягнення з відповідача судового збору на користь держави підлягає скасуванню.

У решті рішення суду потрібно залишити без змін.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року змінити і зменшити стягнуту з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму матеріального відшкодування до 59721,04 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот двадцять одна грн 04 коп.), суму витрат на професійну правничу допомогу до 8554 грн (всім тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири грн) та збільшити стягнуту суму судового збору до 1100,02 грн (одна тисяча сто грн 02 коп.).

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року у частині стягнення з відповідача судового збору на користь держави скасувати.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта