Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1131/20 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 43 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Хоменка Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/1131/20 за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації "Гаражний кооператив "Світанок Плюс" про визнання бездіяльності неправомірною, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність Громадської організації « Гаражний кооператив « Світанок Плюс» щодо ненадання йому повної та достовірної інформації на його запит від 12 січня 2019 року. Також просив зобов`язати відповідача надати йому інформацію на цей запит.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що є членом Громадської організації "Гаражний кооператив "Світанок Плюс" та має у власності гараж № НОМЕР_1 . 12 січня 2019 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надіслати йому засвідчену печаткою та підписом довідку про реквізити банківського рахунку МГО « ГК « Світанок» для сплати ним членських внесків та засвідчену копію рішення керівних органів щодо розміру членських внесків МГО « ГК « Світанок».

Однак, в порушення вимог законодавства, відповідач не надав відповіді на його звернення, що свідчить про порушення його прав, передбачених Законами України « Про інформацію», « Про звернення громадян» та « Про кооперацію».

Враховуючи вищезазначене, просив задовольнити позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та закрити провадження у справі.

Зокрема, зазначає, що суд залишив поза увагою зміст Постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №509/577/18, відповідно до якої члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напрямку його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Таким чином вважає, що вказаний спір належить розглядати за правилам господарського судочинства.

Окрім того, суд не врахував ту обставину, що він є особою з інвалідністю 2 групи, а також особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи ( 1 категорії), відтак звільнений від сплати судових витрат. Таким чином, суд безпідставно стягнув з нього 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні представник відповідача- адвокат Струкова Л.В., не визнала апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс», колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Стаття 5 Закону України « Про інформацію» гарантує кожному право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст.12 Закону України « Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Частина 1,3 ст. 15 Закону України « Про звернення громадян» також передбачає, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником гаража № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач надав копію його заяви від 12 січня 2019 року, яка адресована Громадській організації « ГК «Світанок Плюс» .

У даній заяві позивач просив надіслати йому засвідчену печаткою та підписом довідку про реквізити банківського рахунку МГО « ГК « Світанок» для сплати ним членських внесків та засвідчену копію рішення керівних органів щодо розміру членських внесків МГО « ГК « Світанок».

На підтвердження факту направлення цього запиту відповідачеві ОСОБА_1 надав суду копії чеку.

Проте, внаслідок неналежної якості зазначеного письмового доказу суд позбавлений можливості встановити одержувача поштової кореспонденції, його адресу, дату відправлення.

Оскільки відсутні докази того, що запит від 12 січня 2019 року був вручений відповідачеві, відтак, посилання у позовній заяві на порушення прав позивача, є безпідставним.

Відповідно до положень ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 20 ГПК України, зокрема, передбачено, що в порядку господарського судочинства розглядаються справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником ( засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом положень ст.167 ГПК України корпоративні відносини це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі ( майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності , передбачені законом та статутними документами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №509/577/18 міститься висновок про те, що члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напрямку його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Водночас, спірні правовідносини, які склалися між сторонами, не є корпоративними. Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення його права на отримання повної та достовірної інформації, зокрема, щодо банківських реквізитів відповідача та розміру членських внесків. Проте, за змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником ( засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами. Позовні вимоги щодо оскарження прийнятих рішень, порушення порядку проведення загальних зборів тощо не були заявлені, а посилання позивача на ту обставину, що йому не була надана інформація на його запит, не свідчить про порушення його корпоративних прав.

Таким чином, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до положень ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріали справи свідчать, що адвокат Струкова Л.В. надавала правничу допомогу відповідачеві на підставі договору, укладеного між ними 6 листопада 2019 року. У акті приймання-передачі наданих послуг від 1 червня 2020 року міститься перелік наданих адвокатом послуг та їх вартість. Загальний розмір витрат на правничу допомогу згідно з даним актом становить 3500 грн.

Окрім того, у долученому до матеріалів справи акті приймання-передачі наданих послуг від 20 жовтня 2020 року також вказаний перелік наданих відповідачеві юридичних послуг (підготовка відзиву на позовну заяву та представництво інтересів гаражного кооперативу в судовому засіданні) із зазначенням вартості цих послуг.

Кошти у сумі 3100 грн. та 3500 грн. були сплачені відповідачем адвокату Струковій Л.В., що підтверджується видатковими касовими ордерами, які були надані до суду першої інстанції.

Відповідач подав до суду попередній ( орієнтований) розрахунок витрат на правничу допомогу, який становить 5000 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не звертався до суду із клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув понесені відповідачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Та обставина, що позивач звільнений від сплати судового збору, не є підставою для звільнення його від обов`язку відшкодувати понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, оскільки цивільним процесуальним законодавством не встановлено пільг, які надають можливість звільнити особу від сплати таких витрат.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2020 року,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: