Справа № 405/4700/20
Провадження №2-о/405/44/20
У Х В А Л А

10 серпня 2020 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття окремого провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Кропивницький ВП ГУНП в Кіровоградській області про визнання особи безвісно відсутньою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, безвісно відсутнім.

В свою чергу, при вирішенні питання про відкриття окремого провадження за зазначеною вище заявою, при вивченні заяви та доданих до неї документів встановлено, що дана заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені Розділом IV ЦПК України.

Як вбачається зі змісту зазначеної вище заяви, остання подана без додержання вимог, викладених у ч.5 ст.177 ЦПК України, згідно з якими позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 1 статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

Крім того, відповідно до вимог ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставою для задоволення вимог про визнання особи безвісно відсутньою відповідно до статті 43 ЦК України є відсутність відомостей про місце її перебування протягом одного року саме у місці її постійного проживання, крім того, фактична відсутність відомостей про місце перебування особи не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 травня 2020 року, справа № 760/3112/16-ц.

Разом з тим, заявник ОСОБА_1 в заяві про визнання особи безвісно відсутньою обмежилась загальною фразою про те, що 05.06.2019 року її син ОСОБА_2 пішов з місця мешкання у невідомому напрямку та наразі його місце знаходження невідоме, не зазначивши самих обставин його відсутності, зокрема, чи було місце мешкання зазначене заявником, його ( ОСОБА_2 ) постійним місцем проживання, за яких обставин він покинув місце проживання, до якої країни поїхав або залишився на Україні, чи були обставини, що загрожували смертю ОСОБА_2 , який пропав безвісти, або чи були обставини, що дають підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку. Також заявником не зазначено обставин, чи зверталась вона до органів поліції, прикордонної служби чи інших установ з приводу встановлення місця перебування ОСОБА_3 з 05 червня 2019 року та його розшуку як на території України, так і за її межами.

Крім того, в порушення ст. 307 ЦПК України заявником у заяві не зазначено коло тих осіб, які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а саме: родичі, співробітники, сусіди, тощо, не зазначено, коли і ким були отриманні останні відомості про місце перебування відсутньої особи ОСОБА_2 , не зазначено останнє місце роботи, не наведені факти, що посвідчують неможливість встановлення місцеперебування такої особи, що позбавляє суд можливості вчинити процесуальні дії щодо вирішення питання про відкриття провадження та підготовки справи до розгляду.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Заявник ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про визнання свого сина безвісно відсутнім, в якості заінтересованої особи зазначила Кропивницький ВП ГУНП в Кіровоградській області, однак не обґрунтувала заінтересованість даного органу у визнанні її сина безвісно відсутнім, оскільки заінтересованість особи визначається в залежності від мети визнання фізичної особи безвісно відсутньою, інших заінтересованих осіб не зазначено.

Наведені вище обставини можуть свідчити про передчасність звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Враховуючи, що дана заява подана без додержання вимог ст.ст. 306-307 ЦПК України, то відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України вона підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання заявником ухвали, при цьому, усунення недоліків передбачає подання заявником заяви в новій редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст.294, 306, 307, ч. 1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Кропивницький ВП ГУНП в Кіровоградській області про визнання особи безвісно відсутньою,- залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення заявнику ухвали.

Запропонувати заявнику ОСОБА_1 в установлений строк виправити зазначені в мотивувальній частині ухвали недоліки заяви про визнання особи безвісно відсутньою.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що виправлення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків передбачає подання нею заяви в новій редакції.

У разі невиконання указаних вимог заява буде вважатись неподаною і повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова