Номер провадження: 22-ц/813/7884/20
Номер справи місцевого суду: 507/448/20
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - Корнілова Лева Олександровича на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 22 червня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування та судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних, пені та 3 відсотки річних (а.с. 1-29).

22 червня 2020 року рішенням Любашівського районного суду Одеської області (головуючий - суддя Вужиловський О.В.) позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування та судових витрат задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 , страхове відшкодування 25038 грн, 4080 грн витрат на поховання, 462 грн 43 коп. пені, 69 грн 40 коп. - три відсотки річних, а також 9000 грн судових витрат, а всього 38649 грн 83 коп. Також суд вирішив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь держави судовий збір в сумі 2102 грн (а.с. 112-115).

28 липня 2020 року засобами Укрпошти представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - Корнілов Лев Олександрович направив апеляційну скаргу на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 22 червня 2020 року. Апелянт не погоджується з вказаним рішенням, оскільки судом було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення судового спору і як наслідок судове рішення ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не узгоджуються з обставинами справи. Апелянт пояснює, що 16 січня 2019 року між ПрАТ «СК «Універсальна» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 8443367, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля Land Rover, Державний номер НОМЕР_1 . На думку апелянта, ПрАТ СК «Універсальна» виконала свій обов`язок стосовно виплати страхового відшкодування, відповідно до вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини, тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Апелянт вважає, що в даній ситуації наявна груба необережність потерпілого, яка сприяла виникненню шкоди та є у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, тому відшкодування моральної шкоди у розмірі 25038,00 грн є необґрунтованим. Крім того, стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн також є необґрунтованим, оскільки до матеріалів справи та відповідачу не надано договір про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом/адвокатським об`єднанням, що підтверджував би відносини стосовно правничої допомоги. Тому апелянт просить скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 22 червня 2020 року, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

На момент надходження апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду виникла неможливість розподілу справ між суддями судової палати з розгляду цивільних справ, яка тривала з 03 серпня 2020 року по 27 серпня 2020 року (протокол автоматизованого розподілу судових справ між суддями - в матеріалах справи), що обумовлено недостатньою кількістю суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15), перебуванням суддів у відпустці та на лікарняному.

28 серпня 2020 року з`явилася можливість автоматизованого розподілу справ, в зв`язку з чим судді Дрішлюку А.І. було розподілено 156 цивільних справ (довідка - в матеріалах справи), що виключало фізичну можливість опрацювати їх в строк визначений ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за описаною вище апеляційною скаргою та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, Одеський апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно застосував при розрахунку та виплаті страхового відшкодування позивачам положення п. 36.3 ст. 36 Закону, а тому на користь позивача необхідно стягнути страхове відшкодування в сумі 25038,00 грн моральної шкоди, а також 4080,00 грн витрат на поховання.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та відхиляючи доводи апеляційної скарги вказує на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його матір`ю (а.с. 7).

Як слідує з постанови Слідчого управління ГУ НП в Миколаївській області Національної поліції України від 30 січня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000616 за ч.2 ст. 286 КК України, від 30.01.2020 року, причиною смерті потерпілого є ДТП.

Зі вказаної постанови слідує, що 24 листопада 2019 року приблизно о 17 годині 33 хвилини на 293 км автодороги Київ-Одеса, поблизу смт. Криве Озеро мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулось зіткнення автомобіля марки «RANGE ROVER» (реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_2 та велосипеда «Мінськ» під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. При проведенні судової експертизи в крові трупа виявлено етанол в концентрації 3,49 %, що у живої людини може відповідати сильному ступеню сп`яніння. Велосипед «Мінськ» не був обладнаний для руху в темний час доби. В результаті зроблений висновок, що в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало порушення велосипедистом ОСОБА_3 п. 2,9 «а», п. 6.2 та п. 6.6 ПДР: перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, здійснював перехід дороги на велосипеді, який не був обладнаний світлоповертачами: спереду білого кольору, по боках - оранжевого кольору, без ліхтаря позаду, що робити категорично заборонено.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонами не заперечується, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який рухався на автомобілі марки «RANGE ROVER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , було застрахована у відповідача, що підтверджується полісом № АМ8443367 (а.с. 5).

За результатом розгляду заяви позивача від 23.01.2020 року відповідачем було виплачено відшкодування в сумі 25038,00 грн моральної шкоди, а також 4080,00 грн - витрати на поховання.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Пунктом 27.4 ст. 27 вищевказаного Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Таким чином, апеляційний суд вкотре звертає увагу апелянта на той факт, що обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

В ході розгляду справи будь-яких належних та допустимих доказів, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок умислу потерпілого, відповідачем не було надано та апеляційним судом не встановлено.

Визначаючи розмір та форми відшкодування моральної шкоди необхідно також ураховувати функції, які повинно виконувати таке відшкодування (сатисфакційна, компенсаційна функція) тощо. Згідно з ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Апеляційний суд також відхиляє посилання апелянта на керування ОСОБА_3 джерелом підвищеної небезпеки, оскільки велосипед у ситуації, яка виникла у цій справі, не вважається джерелом підвищеної небезпеки, так як цей транспортний засіб не мав двигуна, а рухався внаслідок дії мускульної сили людини, яка знаходиться на ньому. Отже, його експлуатація є повністю контрольованою, позаяк ознаками джерела підвищеної небезпеки є неможливість повного контролю з боку людини, наявність шкідливих властивостей, велика ймовірність завдання шкоди тощо. Отже, зіткнення автомобіля з велосипедом у цій конкретній ситуації не може бути кваліфіковано як взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки. Отже, не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги зводяться до повторення відзиву на позовну заяву, незважаючи на той факт, що суд першої інстанції їх повно дослідив та надав їм обґрунтовану оцінку, з якою у ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно детального опису про надані послуги адвокатом, розмір наданих послуг становить 9000,00 грн (аналіз документів, написання позовної заяви, написання відповіді на відзив щодо позовної заяви, представництво інтересів в суді), сплата яких ОСОБА_1 адвокату Ільківу М.М. підтверджується квитанцією № ПН1049921. Вказані витраті обґрунтовані, документально підтверджені, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки вимоги позовної заяви обґрунтовані належним чином, а доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - Корнілова Лева Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 22 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

14.12.2020 року м. Одеса