22-ц/804/1097/20
220/23/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року місто Маріуполь

справа № 220/23/20

провадження № 22-ц/804/1097/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар судового засідання Сікора М.М.,

сторони:

позивач Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної

державної адміністрації Донецької області,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області на ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 січня 2020 року у складі судді Дурач О.А.,

в с т а н о в и в:

08 січня 2020 року Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації (далі Управління) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування безпідставно отриманої суми грошової допомоги в розмірі 15 912,00 грн.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 січня 2020 року позовна заява залишена без розгляду з підстав, передбачених ч.3 ст. 185 ЦПК України.

11 лютого 2020 року Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 січня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права. Управлінням вжито невідкладних заходів щодо виконання ухвали Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 січня 2020 року, а саме доплати судового збору. Оскільки установа є бюджетною, фінансується за рахунок бюджетних коштів, тож, заявник мав виконати всі необхідні заходи для сплати судового збору. Суд першої інстанції був вчасно повідомлений заявником про неможливість сплати судового збору в повному обсязі та подано клопотання про продовження строку для усунення недоліків, а томук оскаржена ухвала суду є передчасною та такою, що перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до положень ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, зважаючи на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування безпідставно отриманої суми грошової допомоги в розмірі 15 912,00 грн. До позовної заяви долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1 921 грн.

Згідно з п.п. 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, сплачується судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 січня 2020 року позовна заява Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації залишена без руху та наданий десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків доплати судового збору в сумі 181,00 грн.

24 січня 2020 року Управлінням подано клопотання про подовження строку для усунення недоліків позовної заяви, а саме сплати судового збору, на розумний термін, але не більше як до винесення рішення по суті справи, з якого вбачається, що позивач не втратив інтересу до заявлених позовних вимог, вживає заходів для виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху і по суті ставить питання про відстрочення доплати судового збору до винесення рішення по суті справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Ухвалюючи процесуальне рішення про повернення позовної заяви, суд не зважив, що судовий збір частково сплачено в розмірі 1 921 грн, недоплата складає 181,00 грн.

А відтак, суд мав діяти згідно із алгоритмом, визначеним у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (ст.191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень ст.88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі п. 8 ч.1 ст.207 ЦПК.

Положення ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» передбачають процесуальну можливість суду вчинити перевірку повноти сплати судового збору і його корегування, розподіл судового збору між сторонами і згодом, в тому числі за наслідками розгляду справи по суті.

У абзаці 3 п.16 вищевказаної постанови Пленуму № 10 роз`яснено, що остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Як роз`яснено у п.1 вищевказаної постанови Пленуму № 10 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає передусім те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував і дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, що призвело до обмеження реалізації права заявника на доступ до суду, оскільки невирішення питання про відстрочення сплати недоплаченої частки судового збору та повернення заявнику позовної заяви з підстав несплати судового збору порушує права останнього.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №442/8753/13-ц.

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин ухвала Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 січня 2020 року не може вважатися законною й обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа - переданню до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області задовольнити.

Ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 січня 2020 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 березня 2020 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова