Провадження № 4-с/742/37/20
Єдиний унікальний № 742/3312/20
10 грудня 2020 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленко А.В., за участі секретаря Риндя Л.А., скаржника ОСОБА_1 , державного виконавця Молошної Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного ВДВС Північно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Суми) та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -
01.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Прилуцького міськрайонного суду зі скаргою в якій просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 63562851 від 19.11.2020 року визнати незаконними дії державного виконавця в невчасному направленні постанови про закінчення виконавчого провадження № 63562851 від 19.11.2020 року та незаконному закінченні виконавчого провадження № 63562851 від 19.11.2020 року.
В судовому засіданні скаржниця вимоги скарги підтримала і просила її задовольнити, оскільки не відбулося повне виконання рішення суду. Також зазначила, що державний виконавець неправомірно зарахувала стягнення на її користь, яке було здійснено в іншому виконавчому провадженні без застосування процедури повороту виконання визначеної ст.444 ЦПК України.
Вислухавши скаржника та дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного дня з дня їх винесення.
Стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави закінчення виконавчого провадження , в тому числі в зв`язку з скасуванням або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню( п.5 ч.1) та 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом( п.9 ч.1).
Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
З аналізу вимог статті 447 ЦПК України вбачається, що під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою на рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, якщо порушено їхні права чи свободи.
За таких обставин, задоволенню підлягає лише скарга на рішення, дією або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця , за умови, що судом встановлено , що оскаржувані рішення , дія чи бездіяльність державного виконавця порушують права чи свободи скаржника.
За положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
16.10.2020 боржнику ОСОБА_2 видано довідку про розмір сплаченого боргу та виконавчого збору за виконавчим провадженням № 56489458 та платіжні доручення на підтвердження сплати боргу ОСОБА_1 .
Відповідно до платіжного доручення від 16.11.2020 року перераховано на користь ОСОБА_2 2376,96 гривень у виконавчому провадженні № 63562851.
Також суд вважає безпідставними доводи скаржника про те, що державний виконавець порушила вимоги ст.28 Закону України « Про виконавче провадження» оскільки вона отримала постанову про закриття провадження від 19.11.2020 року лише 26.11.2020 року.
З дослідженого в судовому засіданні супровідного листа вбачається, що державний виконавець направив постанову про закриття виконавчого провадження на ім`я скаржниці 19.11.2020 року, а отже дотримався вимог законодавства щодо направлення копій рішення сторонам.
Сам факт отримання ОСОБА_1 даної постанови поштою 26.11.2020 року не свідчить про порушення виконавцем вимог щодо негайного направлення постанови.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Таким чином, отримавши 26.11.2020 року постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.11.2020 року у скаржниці розпочався відлік часу, який дає їй право на оскарження даної постанови саме з 26.11.2020 року, яким вона і скористалася звернувшись до суду 01.12.2020 року.
Враховуючи викладене, суд вважає, що скаржником не доведено, що отримання нею 26.11.2020 року постанови про закриття виконавчого провадження порушило її права , які підлягають захисту в порядку вимог ст. 447 ЦПК України.
Також , суд не знаходить підстав для поновлення скаржниці процесуальних строків, оскільки остання отримавши постанову про закінчення виконавчого провадження 26.11.2020 року звернулася зі скаргою в межах 10 денного строку, а отже не порушила процесуальні строки передбачені для звернення з відповідною скаргою.
На підставі Закону України «Про виконавче провадження», статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод , керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України, суд,-
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного ВДВС Північно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Суми) та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження - відмовити .
Ухвалу суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Суддя Коваленко А.В.