КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/8730/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/2937/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Березовенко Р.В., Коцюрби О.П., із участю секретаря Новікової Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держпродспоживслужби в Київській області, Центральної випробувальної державної лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області, Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

20 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, де просив визнати незаконним та скасувати наказ Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини №10-К від 05 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 ,

поновити його на посаді завідувача лабораторією-лікаря ветмедицини Гостомільської державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини,

стягнути з Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення - 05 липня 2018 до дати поновлення на роботі, виходячи з середньої заробітної плати в розмірі 2 742,59 грн. на місяць.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом начальника Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини Управління ветеринарної медицини в м. Ірпені №54 від 10 листопада 2014 року він був звільнений з посади завідуючого Державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи в м. Ірпені на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року по справі №369/1715/15-ц, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 липня 2016 року та ухвалою колегії суддів палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року, визнано незаконним та скасовано наказ начальника Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини Управління ветеринарної медицини в м. Ірпені №54 від 10 листопада 2014 року про звільнення позивача та зобов`язано Ірпінську міську Державну лікарню ветеринарної медицини поновити його на раніше займаній посаді.

Враховуючи, що відповідно до наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України за №600 від 10 березня 2015 року припинено діяльність Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини шляхом її приєднання до Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини, то саме остання здійснювала виконання рішення суду.

Лише 04 травня 2018 року наказом Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини №23-Д ОСОБА_1 було поновлено на посаді завідувача лабораторією-лікаря ветмедицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи з 11 листопада 2014 року, при цьому він не був допущений до фактичного виконання обов`язків за посадою і 05 липня 2018 року вже був звільнений за новими підставами.

Так, одночасно з ознайомленням позивача з наказом про поновлення на роботі 04 травня 2018 року, його попередили про звільнення у зв`язку із скороченням штату та запропоновано вакантну посаду, проте ОСОБА_1 відмовився підписувати дане попередження з огляду на його незаконність.

Так, згідно з попередженням позивачу було запропоновано зайняти посаду завідувача Хотівською державною дільницею ветеринарної медицини - лікаря по хворобах молодняка та неплідності у тварин, проте, така посада не відповідає кваліфікації позивача та спеціалізації та згідно з наказом від 01 лютого 2016 року №2-К Києво-Святошинської районної Державної лікарні ветеринарної медицини з 01 квітня 2016 року було скорочено посаду «завідувач дільниці - лікар по хворобах молодняка та неплідності тварин Хотівської державної дільниці ветеринарної медицини», тобто, як зазначив позивач, йому запропоновували посаду, що не існує.

Зазначає, що наказом від 01 лютого 2016 року №2-К Києво-Святошинської районної Державної лікарні ветеринарної медицини було скорочено посаду Кадури Олексія Івановича «завідувача лабораторією - лікаря ветмедицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи».

Проте відповідач 04 травня 2018 року, одночасно з поновленням позивача на даній посаді за рішенням суду, скоротив її, при тому, що така посада уже була скорочена ще в 2016 році.

Разом з тим, в штатному розписі відповідача існує посада, що повністю відповідає його кваліфікації, спеціалізації, та на яку останній мав би бути поновлений у зв`язку з тим, що його структурний підрозділ було реорганізовано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що у відповідача відбулося скорочення штату працівників і останнім було дотримано порядок звільнення позивача у зв`язку зі таким скороченням та, по суті, відмовою від переведення на іншу роботу згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивача було попереджено за два місяці про можливе звільнення з роботи і запропоновано посаду, від переведення на яку він відмовився.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, у задоволенні яких суд відмовив, а тому відсутні підстави для задоволення і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, наказом начальника Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини Управління ветеринарної медицини в м. Ірпені №54 від 10 листопада 2014 року ОСОБА_1 був звільнений з посади завідуючого державної лабораторії ветеринарної-санітарної експертизи в м. Ірпені на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 12 т. 1 ).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року по справі №369/1715/15-ц, що набрало законної сили, було визнано незаконним та скасовано наказ начальника Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини Управління ветеринарної медицини в м. Ірпені №54 від 10 листопада 2014 року про звільнення позивача та зобов`язано Ірпінську міську державну лабораторію ветеринарної-санітарної експертизи поновити його на раніше займаній посаді ( а.с. 13-14 т. 1 ).

04 травня 2018 року наказом Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини №23-Д позивача було поновлено на посаді завідувача лабораторії - лікаря ветмедицини державної лабораторії ветеринарно - санітарної експертизи з 11 листопада 2014 року ( а.с. 15 т. 1 ).

Одночасно з поновленням на роботі ОСОБА_1 , його було попереджено про те, що згідно наказу Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 04 травня 2018 року №6-К «Про скорочення посади», в зв`язку з проведенням реорганізації державних лабораторій ветеринарно-санітарної експертизи, як структурних підрозділів, що підлягають реорганізації відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 15 вересня 2017 року №354 «Про внесення змін до наказу від 07 серпня 2018 року №286 «Про забезпечення виконання Плану-Графіку оптимізації мережі державних лабораторій», враховуючи фінансування з державного бюджету на оплату праці Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини та надходження коштів спеціального фонду у 2018 році, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», керуючись положенням про Києво-Святошинську районну державну лікарню ветеринарної медицини, з 05 липня 2018 року буде скорочено посаду завідувача лабораторією лікаря ветмедицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи в м. Ірпені згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 16, 22 т. 1 ).

Згідно попередження від 04 травня 2018 року позивачу запропоновано переведення на посаду завідувача Хотівською державною дільницею ветеринарної медицини-лікаря по хворобам молодняка та неплідності у тварин Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини з посадовим окладом 3 735 грн. ( там же ).

Актом від 04 травня 2018 року, підписаним працівниками Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини, було зафіксовано те, що позивач ознайомився із вищезазначеним попередженням, проте відмовився його підписувати ( а.с. 17 т. 1 ).

При цьому, запропонована позивачу для переведення посада наказом №2-К «Про скорочення чисельності штату працівників» від 01 лютого 2016 року була скорочена ( а.с. 18 ).

Доказів про її ( посаду ) наявність на період попередження про звільнення та звільнення позивача з роботи відповідач, згідно положень ст.ст. 77-80, 81 ЦПК України, не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

При цьому, наказом начальника Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 05 липня 2018 року за №10-К було звільнено ОСОБА_1 - завідувача лабораторією - лікаря ветеринарної медицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи в м. Ірпені із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників ( п. 1 ст. 40 КЗпП України ) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку на підставі наказу Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 04 травня 2018 року №6-К «Про скорочення посади», попередження від 04 травня 2018 року.

Погодження з профкомом Києво-Святошинської РДЛВМ ( а.с. 23 т. 1 ).

При цьому, матеріали справи не містять доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження відсутності інших вільних посад, які можливо було б запропонувати позивачу у відповідності до положень ст. 49-2 КЗпП України.

За таких обставин, ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, не врахував ту обставину, що відповідачем не було доведено факту відсутності інших вакантних посад у лікарні, зокрема, у порушення вимог ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України.

Такий висновок апеляційного суду повністю ґрунтується на положеннях правової позиції, викладеній у справі Верховного Суду України за №6-1264цс17, де, серед іншого зазначено наступне.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що відповідачем - Києво-Святошинською районною державною лікарнею ветеринарної медицини не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження отримання попередньої згоди виборного органу ( профспілкового представника ), первинної профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 , який підтвердив суду апеляційної інстанції своє членство у ній та відсутність рішення з цього приводу.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 40, 42, 43, 49-2, 235 КЗпП України, ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог по відношенню до Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

Разом з цим, відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, відповідно до довідки Пенсійного фонду України про доходи ОСОБА_1 його середньомісячна заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням складає 2 742,59 грн. ( а.с. 27 т. 1 ).

Відтак, відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою №100 Кабінету Міністрів України року від 08 лютого 1995 року, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, враховуючи, що з дати звільнення - 05 липня 2018 року по день ухвалення апеляційним судом судового рішення про поновлення позивача на роботі - 05 березня 2020 року рівно 20 місяців, 54 851,80 ( 2 742,59 х 20 ) грн., які підлягають стягненню з Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_1 .

При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Держпродспоживслужби в Київській області, Центральної випробувальної державної лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області, з якими позивач не перебував в трудових відносинах та які не можуть нести цивільно-правову відповідальність за позовом згідно статутних документів, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому їх необхідно залишити без задоволення.

Таким чином, зазначені доводи апеляційної скарги, на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та зазначених положень матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 40, 42, 43, 49-2, 235 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76-80, 263-265, 367, 374, 376 ЦПК України, за їх обґрунтованістю лише до Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

Доводи ж відзиву Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на апеляційну скаргу ( а.с. 91-95т. 2 ), зокрема, про те, що апелянт відмовився від запропонованої посади, діяльність Регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби в м. Києві та Київській області припинена шляхом її ліквідації згідно з чинним законодавством, твердження позивача про те, що Ірпінська державна лікарня ветеринарно-санітарної експертизи не була ліквідована є припущенням, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не є правовою підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Суд апеляційної інстанції вважає також за необхідне стягнути з Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь держави на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, виходячи із заявлених вимог, судовий збір у розмірі 7 048 ( 1 762 х 0,4 х 4 + 1 762 х 0,4 х 4 х 150 : 100) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати незаконним та скасувати наказ №10-К Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 05 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача лабораторією - лікаря ветеринарної медицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи в м. Ірпені.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаду завідувача лабораторією - лікаря ветеринарної медицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи в м. Ірпені.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Держпродспоживслужби в Київській області, Центральної випробувальної державної лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області залишити без задоволення.

Стягнути з Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 54 851,80 грн.

Стягнути з Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь держави судовий збір у розмірі 7 048 грн.

Допустити негайне виконання постанови Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку у розмірі 2 742,59 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Р.В. Березовенко

О.П. Коцюрба