Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 569/23247/18

провадження № 61-14784св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року у складі судді Панас О. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання припиненим договору іпотеки від 15 серпня 2007 року № 185/Zфкіп.

Позов обґрунтовано тим, що 15 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТзОВ «Український промисловий банк») укладений кредитний договір № 185/ФК-07, за умовами якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 60 000 грн на строк до 14 серпня 2022 року зі сплатою відсотків відповідно до умов договору.

На забезпечення виконання умов кредитного договору № 185/ФК-07 між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 15 серпня 2007 року укладений іпотечний договір № 185/Zфкіп, згідно з яким предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

30 червня 2010 між ТзОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладений договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТзОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким ПАТ «Дельта банк» набуло права вимоги за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № 185/ФК-07 та іпотечним договором від 15 серпня 2007 року № 185/Zфкіп.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору 27 березня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 01 липня 2016 року, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 404 грн 14 коп., що складається з 48 666 грн 04 коп. - заборгованість за кредитом та 11 738,10 грн - заборгованість за відсотками. На виконання даного рішення 13 травня 2015 року видано виконавчий лист № 569/6913/13-ц та 04 грудня 2015 року ВДВС Кузнецовського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 49560412 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 60 404 грн 14 коп., що складається із: 48 666 грн 04 коп. - заборгованість за кредитом та 11 738 грн 10 коп. заборгованість за відсотками. 11 жовтня 2018 року начальником відділу Вараського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним погашенням боргу, а тому зобов`язання за кредитним договором є виконаним. Вважає, що після направлення позивачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, звернення до суду про стягнення всієї суми заборгованості та фактичного повного виконання рішення суду кредитний договір припинив свою дію, а відповідно і іпотечний договір як похідний від кредитного договору теж припинив свою дію.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати договір іпотеки від 15 серпня 2007 року № 185/Zфкіп-07 припиненим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року визнано договір іпотеки від 15 серпня 2007 року № 185/Zфкіп-07, укладений між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , припиненим.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що іпотека, яка має похідний характер від основного зобов`язання, за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору та обґрунтоване тим, що оскільки основне зобов`язання, для забезпечення виконання якого була передана в іпотеку квартира, виконане, а тому є припиненим, то й іпотека також припиняється.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 липня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Судом першої інстанції були правомірно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами, та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні цього спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2019 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 07 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 23 липня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2020 року зазначену справу призначено до судового розгляду у складі колегіїз п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є необґрунтованими, ухвалені з порушенням основних засад судочинства, а також такими, що підлягають скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права України.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2014 року позов АТ «Дельта Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, рішення набрало законної сили 01 липня 2016 року та виконане, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 11 жовтня 2018 року.

АТ «Дельта Банк» не зобов`язане позиватися до суду про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки такі нарахування входять до складу основного зобов`язання та мають компенсаційний характер.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, його борг складатиме: решту суми позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Системний аналіз зазначених норм ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2014 року виконане лише через два роки та три місяці.

Ураховуючи наведене, банк вважає, що є підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду, оскільки у постанові Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року (справа № 161/18958/15-ц) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 березня 2018 року (справа № 305/1293/16-ц) до аналогічних правовідносин застосований правовий висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Український промисловий банк» укладений кредитний договір № 185/ФК-07, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60 000 грн на строк до 14 серпня 2022 року зі сплатою відсотків відповідно до умов договору.

На забезпечення виконання кредитного договору № 185/ФК-07 між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 15 серпня 2007 року укладений іпотечний договір № 185/Zфкіп, згідно з яким предметом іпотеки є квартира, загальною площею 44,4 кв. м, житловою площею 27,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТзОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року, укладеного між ТзОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України, права вимоги за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № 185/ФК-07 та іпотечним договором від 15 серпня 2007 року № 185/Zфкіп набуло ПАТ «Дельта Банк».

27 березня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № 185/ФК-07 у розмірі 60 404 грн 14 коп., що складається із 48 666 грн 04 коп. - заборгованість за кредитом та 11 739 грн 10 коп. - відсотки за кредитом. У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки -квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом міського господарства Рівненської міської ради 27 червня 1997 року на підставі наказу від 27 червня 1997 року № 255 та зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно під реєстраційним № 19767081, в книзі № 96, запис 271-26911, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною продажу предмета іпотеки, встановленою за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Рішення набрало законної сили 01 липня 2016 року.

На виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області 13 травня 2015 року видано виконавчий лист № 569/6913/13-ц та 04 грудня 2015 року ВДВС Кузнецовського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 60 404 грн 14 коп., що складається з 48 666 грн 04 коп. - заборгованість за кредитом (тіло) та 11 738 грн 10 коп. - заборгованість по відсотках.

11 жовтня 2018 року начальником відділу Вараського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Семенюком А. А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боргу, а отже, зобов`язання за кредитним договором є виконаним.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, пред`явлення ПАТ «Дельта Банк» позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, і право кредитодавця нараховувати інші передбачені договором платежі припинилося.

Встановивши, що банк використав своє право, надане йому частиною другою статті 1050 ЦК України, та змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до суду у 2014 році про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками якого Рівненський міський суд Рівненської області ухвалив рішення 24 квітня 2014 року, яке ОСОБА_2 виконав, що підтверджується постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 11 жовтня 2018 року, у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про припинення у ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат не є санкцією, передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору, та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши факт належного виконання боржником основного зобов`язання за кредитним договором, дійшов правильного висновку про настання у зв`язку з цим таких юридичних наслідків, як припинення правовідносин іпотеки за іпотечним договором від 15 серпня 2007 року.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 456/3745/16-ц, від 16 грудня 2019 року № 127/25921/16-ц (провадження № 61-38778св18).

Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для припинення договору іпотеки, не дали належної оцінки доказам щодо неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції Верховного Суду.

Підстави, зазначені банком для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду, відсутні, правовий висновок щодо припинення кредитних зобов`язань викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), підстави для відступу від якого відсутні.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року зупинено виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 23 липня 2019 року. Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, то виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 23 липня 2019 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 23 липня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк