Справа № 0907/2-7050/2011
Провадження № 22-ц/4808/14/20
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківський Р.Й.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , який є одночасно представником відповідача ОСОБА_3 , представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Ковальчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Островським Л.Є. 13 лютого 2012 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») поданий позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування якого зазначено, що 17.10.2006 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1532/06-К16, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 13 000 гривень в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності зі сплатою відсотків за користування кредитом щомісяця і у строк, встановлений даним договором. За прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник повинен сплачувати пеню в розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. В забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором 17.10.2006 року з ОСОБА_3 укладено договір поруки № 1532/06-П16. Через неналежне виконання умов кредитного договору станом на 11.08.2011 року заборгованість склала 68383,90 грн, з яких 12252,50 грн заборгованість по сплаті кредиту, 12512,50 грн щомісячна комісія, 43618,90 грн пеня за прострочку сплати передбачених платежів. Банк просив стрягнути з відповідачів у солідарному порядку зазначену суму заборгованості (а.с.2-3, том 1).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2012 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 1532/06-К16 від 17.10.2006 року в сумі 68383,90 грн, 684 грн витрат по оплаті судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.29-30, том 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 0907/2-7050/2011 від 14.09.2012 року, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором № 1532/06-К16 від 17.10.2006 року на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (а.с.54, том 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2012 року по справі за позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення (а.с.88, том 1).

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт звертає увагу, що оскаржуване заочне рішення суду та ухвала про заміну сторони у виконавчому провадженні відповідачам не були вручені, про розгляд справи їх не повідомлялось.

Зазначив, що пунктом 7.2 кредитного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредтних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Тобто наведене свідчить, що моментом укладення договору та набрання ним чинності є передання першої частини кредитних ресурсів, яка повинна підтверджуватись відповідним касовим документом. Проте, під час підписання кредитного договору ОСОБА_1 представник банку повідомив, що кредит буде надано через деякий час. Після повторного звернення до того ж представника банку відповідача повідомили про відмову у наданні кредиту. Таким чином, ОСОБА_1 не отримував таких коштів від позивача. Більше того, колишній директор філії «Банк «Фінанси та Кредит» за операції в період з 2006 року по 2008 рік з кредитними договорами за програмою «Швидка фінансова допомога» поніс кримінальну відповідальність за ч.5 ст.191, ч.3 ст.209 КК України та був засуджений згідно вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.06.2013 року. Хоча даний кредитний договір не був у переліку кредитних договорів під час кримінального слідства та постановлення вироку, однак є всі ознаки його неукладення.

Апелянт звертає увагу на те, що позивачем стягується фактично вся сума тіла кредиту, яка відображена в кредитному договорі, однак ним не подано до матеріалів справи жодного доказу, який би підтверджував передачу відповідачу кредитних коштів, в тому числі і першої частини, як це обумовлено пунктом 7.2 кредитного договору та є підтвердженням моменту його чинності (дії). За таких обставин, оскільки позивачем не було передано відповідачу кредитних коштів за договором, не подано суду належних та допустимих доказів передачі таких коштів, то кредитний договір №1532/К-16 від 17.10.2006 року слід вважати неукладеним, тому у відповідача не виникає жодного обов`язку щодо їх повернення, а у позивача та правонаступника, відповідно, права на їх повернення.

Крім того, судом доручено позивачеві під розписку вручити відповідачам повістки про виклик до суду в даній цивільній справі. Проте, в матеріалах справи не містяться відомості про вручення повісток як і не вбачається відомостей про причини невручення таких повісток. Таким чином, можна дійти висновку про відсутність права в суду першої інстанції на заочний розгляд даної справи, а такі процесуальні дії суду позбавили відповідачів на належний судовий захист їхніх прав та інтересів. З цих підстав просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити (а.с.91-94, том 1).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судові засідання не з`явилявся представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

В останнє судове засідання, призначене на 03.03.2020 року, не з`явилися апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , який є одночасно представником відповідача ОСОБА_3 , про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності сторін.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , який є одночасно представником відповідача ОСОБА_3 , представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Ковальчук А.М., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що 17.10.2006 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1532/06-К16, відповідно до якого банк надав позичальникові кредитні кошти у розмірі 13 000 гривень на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, з оплатою по процентній ставці 0,0001% річних, з кінцевим строком повернення до 17 жовтня 2009 року. Згідно п.3.1 договору, видача кредитних ресурсів за цим договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком (а.с.6-7, том 1).

Згідно п.2.2 договору, для надання кредитних ресурсів та обліку залишку заборгованості за наданими кредитними ресурсами банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно п. 7.2 договору, цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

У якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором № 1532/06-К16 від 17.10.2006 року, Банком укладено з ОСОБА_3 договір поруки №1532/06-П16 від 17.10.2006 року, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.8-9, том 1).

Із розрахунку заборгованості (а.с.10, том 1), наданого позивачем, встановлено, що внаслідок порушення графіку сплати коштів відповідачем ОСОБА_1 станом на 11.08.2011 року заборгованість за кредитним договором від 17.10.2006 року становить 68383,90 грн, з яких: 12252,50 грн заборгованість за кредитом, 12512,50 грн заборгованість по комісії, 43618,90 грн нарахована пеня (а.с.10,11, том 1).

Із зазначеного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 внесені наступні платежі: сплачена комісія 20.11.2006 року 227,50 грн, 11.12.2006 року 227,50 грн., 15.01.2007 року 227,50 грн; погашення кредиту 20.11.2006 року - 22,50 грн, 11.12.2006 року 362,50 грн, 15.01.2007 року 362,50 грн.

Із матеріалів справи встановлено, що 14.07.2009 року Банком «Фінанси та Кредит» ОСОБА_1 направлявся лист-попередження за №1381/7, в якому зазначено, що станом на 15 липня 2009 року виникло прострочення у зв`язку з непогашенням заборгованості за виданими кредитними ресурсами та нарахованими процентами згідно кредитного договору № 1532/06-К16 від 17.10.2006 року в сумі 24648,50 грн, що становить: 13338,50 грн заборгованість по чергових платежах за кредитом, 6825 гривень несплачені відсотки по кредиту, 4485 грн пеня. Запропоновано вказану суму заборгованості сплатити протягом 10 днів з дати отримання цього повідомлення, але не пізніше дати наступного платежу за кредитним договором (а.с.17, том 1).

22 вересня 2009 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» направлено ОСОБА_3 лист-вимогу за №1594/7, з якого вбачається, що станом на 22.09.2009 року загальна заборгованість по кредитному договору № 1532/06-К16 від 17.10.2006 року складає 36162,05 гривень, з яких: 12252,50 грн заборгованість по кредиту, 7280 грн заборгованість комісії за користування кредитом, 13500,54 грн заборгованість по сплаті пені. Запропоновано поручителю виконати порушені зобов`язання перед банком, а саме погасити заборгованість за кредитом та відсотками, сплатити пеню та штрафні санкції у строк до 02 жовтня 2009 року (а.с.15, том 1).

В матеріалах справи міститься лист ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 30.08.2012 року про видачу виконавчих листів згідно заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору (а.с.34, том 1).

07 лютого 2018 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги №000061-b, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», включно і ОСОБА_1 (а.с.39, 40-42, 43-44, том 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 526, 527,554,1050,1054 ЦК України, встановивши, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачі не виконували, будь-яких доказів на спростування проведеного розрахунку заборгованості не представили суду, дійшов висновку про наявність заборгованості за кредитом.

З висновком суду першої інстанції про невиконання своїх зобов`язань позичальником та поручителем перед кредитором погоджується апеляційний суд. Однак, під час розгляду справи судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки справа розглянута без участі відповідача ОСОБА_1 і матеріали справи не містять доказів про те, що він був належним чином повідомлений про день, місце та час розгляду справи. Крім того, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Позивач не звільнений у даному спорі від доказування і повинен довести наявність і розмір заборгованості по кредиту.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

В суді апеляційної інстанції долучено вирок Івано-Франківського міського суду від 27.06.2013 року у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.2 ст.307 КК України. Із вироку встановлено, що ОСОБА_4 , працюючи начальником 16 відділення Прикарпатського регіонального управління ВАТ «Фінанси та кредит», будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки і наділеним правом укладати кредитні угоди з фізичними особами за програмою «Швидка фінансова допомога», з метою незаконної наживи привласнення коштів банку «Фінанси та кредит», вступив у злочинну змову із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, разом з якою, за попередньою змовою між собою, створили та очолили стійку організовану злочинну групу, з чітким розподілом ролей, в яку завербували свого знайомого ОСОБА_5 . Згідно заздалегідь розробленого злочинного плану, погодженого та ухваленого всіма членами організованої злочинної групи, ОСОБА_4 та за його вказівкою ОСОБА_6 отримували від особи, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_5 , копії паспортів громадян України, жителів м. Івано-Франківська та області, копії їх ідентифікаційних кодів та підготовлені фіктивні довідки про заробітну плату за місцем роботи, на підставі отриманих фіктивних документів, оформляли кредитні договори на вказаних осіб про надання їм кредитів, які в подальшому на підставі оформлених платіжних карток, знімали відповідні суми кредитів, розподіляли між усіма членами організованої злочинної групи та в подальшому легалізували здобуті кошти злочинним шляхом для забезпечення власних потреб. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209 КК України та призначено йому покарання. ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.2 ст.307 КК України та призначено йому покарання. Цивільний позов ВАТ «Фінанси та кредит» задоволено частково. Стягнуто на користь товариства із засудженого ОСОБА_4 217475,43 грн; із засудженого ОСОБА_7 219975,43 грн (а.с.144-204, том 1).

У межах цієї кримінальної справи кредитний договір № 1532/06-К16 від 17.10.2006 року, укладений між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит та ОСОБА_1 , та інші документи, які містилися у кредитній справі, не вилучалися, доказами не визнавалися та не досліджувалися.

За таких обставин, у суду відсутні підстави приймати цей вирок Івано-Франківського міського суду як належний доказ при розгляді цієї цивільної справи, оскільки у цій кримінальній справі не встановлено обставин, які стосуються укладення та виконання або невиконання обома сторонами кредитного договору № 1532/06-К16 від 17.10.2006 року.

Представником Гриніва В.Б. долучено копію договору № 003-Z/002 791 від 17.10.2006 року про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Electron Instant Issue (в рамках програми «Швидка фінансова допомога»), укладеного між Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 . Відповідно до зазначеного договору банк відкрив клієнту картковий рахунок № НОМЕР_2 і надав клієнту платіжну картку миттєвого випуску Visa Electron Instant Issue № НОМЕР_2 (а.с.210-212, том 1).

На виконання вимог ухвали апеляційного суду про витребування доказів ТОВ ФК «Кредит-Капітал» надало належним чином завірені копії документів: кредитного договору №1532/06-К16 від 17.10.2006р.; меморіального ордеру №513658 від 17.10.2006 р.; розписки від 17.10.2006р.; розписки про отримання платіжної картки від 17.10.2006р.; заяви-анкети (на отримання кредиту, відкриття карткового рахунку та одержання платіжної картки) від 17.10.2006р.; заяви на отримання споживчого кредиту від 17.10.2006р. (а.с.223-233, том 1).

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надано копії документів: кредитного договору №1532/06-К16 від 17.10.2006р.; меморіального ордеру №513658 від 17.10.2006 р.; виписки по рахунках (а.с.237-254, том 1; а.с.124-207, 216-239, том 2).

Ухвалами Івано-Франківського апеляційного суду від 12.06.2019 року та від 01.08.2019 року витребувано у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та у ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відповідні документи.

На виконання вимог зазначених ухвал ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направлено оригінал меморіального ордеру № 513658 від 17.10.2006 року; оригінали розписок від 17.10.2006 року, які засвідчують отримання платіжної картки та пластикової картки Visa Electron Instant Issue № 4476 НОМЕР_3 ; оригінал заяви-анкети від 17.10.2006 року (на отримання кредиту, відкриття карткового рахунку та одержання платіжної картки); оригінал заяви на отримання споживчого кредиту від 17.10.2006 року на суму 13 000 гривень.

На виконання вимог зазначених ухвал Банком представлено оригінал договору про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску (в рамках програми «Швидка фінансова допомога») №003-Z/002 791 від 17.10.2006 року, укладеного між банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , предметом якого є відкриття банком клієнту карткового рахунку № НОМЕР_2 , надання клієнту платіжної карти миттєвого випуску (у гривнях) Visa Electron Instant Issue № НОМЕР_2 та здійснення операцій по картрахунку, проведених з використанням картки.

На виконання вимог ухвали про витребування доказів банком надано меморіальний ордер № 513658 від 17 жовтня 2006 року, відповідно до якого мало місце перерахування коштів банком на транзитний рахунок, для зарахування позики на ПК (представником позивача абревіатура «ПК» трактується як «платіжна картка», а представником відповідача як «погашення кредиту») код 20539586, рахунок № НОМЕР_4 в сумі 13 000 грн. (платник ОСОБА_1 ).

Апелянт ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні категорично заперечували видачу кредитних коштів позичальнику на підставі кредитного договору № 1532/06-К16 від 17 жовтня 2006 року, мотивуючи тим, що відповідачу повідомлено начальником відділення № 16 філії банку «Івано-Франківське регіональне управління» про прийняття рішення кредитною комісією банку про відмову у видачі кредиту.

Крім того, в судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 представив суду копію договору про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску (в рамках програми «Швидка фінансова допомога») №003-Z/002 791 від 17.10.2006 року та звертає увагу суду, що документи, надані позивачем банком про відкриття цього карткового рахунку та виписки по рахунках № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 не стосуються умов кредитного договору № 1532/06-К16 від 17.10.2006 року, укладеного між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит та ОСОБА_1 . Тобто, відкриття карткового рахунку відповідачу та видача банківської картки жодним чином не пов`язана з умовами кредитного договору і заперечує перерахування на цю банківську карту 13 000 гривень, вважає її платіжною, а не кредитною.

Крім того, представником апелянта надано для проведення експертизи оригінал заяви позичальника ОСОБА_1 № IFIWRX51217498 від 29.09.2006 року про отримання споживчого кредиту в АТ «Приват Банк», як зразок вільного підпису ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17.09.2019 року в даній справі за клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 призначалася почеркознавча експертиза (а.с.252-256, том 2).

Згідно висновків експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 03 лютого 2020 року №1701/19-28, №200/20-28, встановлено наступне (а.с.99-105, том 3).

Підписи від імені ОСОБА_1 в таких документах: розписці про отримання банківської карточки від 17.10.2006 року на 1 арк.; розписці держателя картки від 17.10.2006 року про отримання ПІН-коду до пластикової картки виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

Підписи від імені ОСОБА_1 в розписці від 17 жовтня 2006 року про отримання пластикової картки Visa Electron Instant Issue №4476 НОМЕР_3 виконані ОСОБА_1 .

Підписи від імені ОСОБА_1 в розписці держателя картки від 17.10.2006 року про отримання ПІН-коду до пластикової картки Visa Electron Instant Issue № НОМЕР_2 виконані ОСОБА_1 .

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що в період з 20.11.2006 року по 15.01.2007 року боржник вніс три щомісячні платежі. Однак, з лютого 2007 року платежів не поступало.

Гарантом виконання зобов`язань за цим договором явився ОСОБА_3 .

Згідно з умовами договору поруки ОСОБА_3 як поручитель поручився за виконання ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому, у тому числі щодо обов`язку щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом у терміни, визначені графіком повернення та інших умовах, передбачених основним договором.

З огляду на наведене, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладення кредитного договору № 1532/06-К16 від 17.10.2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_1 та договору поруки № 1532/06-П16 від 17.10.2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_3 на суму 13 000 гривень. Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів згідно з умовами кредитного договору підтверджується власноручно підписаною заявою позичальника на отримання кредиту, відкриття карткового рахунку та одержання платіжної картки № НОМЕР_2 від 17 жовтня 2006 року, із зазначенням паспортних даних; заявою на отримання споживчого кредиту на суму 13000 грн; договором про відкриття карткового рахунку від 17.10.2006р. Перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 в сумі 13 000 гривень підтверджується меморіальним ордером від 17 жовтня 2006 року № 513658.

Доказів про те, що відповідач не отримував кредитних коштів суду не представлено, оскільки ним підпис у договорі відкликаний не був, жодних заяв про припинення договору (зокрема, і його розірвання) у зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо видачі коштів банком відповідач не подавав.

Доводи апелянта про те, що платіжна картка не стосувалася умов цього кредитного договору, а договором про відкриття карткового рахунку були оформлені інші, не пов`язані із кредитним договором, правовідносини, не заслуговують на увагу з огляду на те, що апелянтом не подано жодних доказів, які б свідчили про наявність між сторонами інших правовідносин, а також не підтверджені і обставини щодо виконання умов іншого договору.

Про застосування строків позовної давності у спорі апелянтом не заявлено.

За змістом листа від 14.07.2009 року, направленого банком ОСОБА_1 , кредитор вимагав оплати поточної заборгованості, в тому числі і по тілу кредиту, тому цю вимогу не можна розцінювати як дострокове припинення договору.

За таких обставин, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, із врахуванням висновків експерта, слід стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (що є правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») заборгованість по кредиту (тіло кредиту) у розмірі 12 252,50 грн (13000-747,50).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно п.3.2 договору позичальник зобов`язувався щомісячно, в термін з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 588,61 гривень, відповідно до графіку зниження розміру заборгованості. У складі ануїтетного платежу також врахована щомісячно комісія в розмірі 227,50 грн.

Проценти, як плату за користування кредитними коштами, позивач стягувати у позовній заяві не просив, сама ж процентна ставка є надзвичайно низькою 0,0001%.

Згідно п.4.7, позичальник щомісяця, в строк з 1 по 10 число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів, у розмірі 227,50 гривень. У зазначений період сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Зазначена комісійна винагорода сплачується щомісячно, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Крім того, за положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16.

Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки та не встановив, за які послуги банк просив стягнути з відповідача комісію в позовній заяві; не дослідив, чи була комісія встановлена за дії, які банк здійснює на власну користь, чи за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів»; чи є відповідна умова кредитного договору нікчемною, тобто такою, яка не потребує визнання недійсною (незалежно від того, чи визнана недійсною судом); чи повинен був банк враховувати відповідні платежі при розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 жовтня 2006 року.

Апеляційний суд, дослідивши природу комісійної винагороди, дійшов висновку, що вона не підлягає стягненню з відповідачів, оскільки встановлена за надання кредитних ресурсів. Поряд із нею встановлювалася і процентна ставка (надзвичайно низька), як плата за користування кредитними коштами. Враховуючи, що банк неправомірно встановив комісію за надання кредитних ресурсів, тому ця сума стягненню не підлягає.

Згідно п.6.1 договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2, 3.3, 3.5, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як встановлено судом, відповідачі належним чином не виконують передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість. На момент розгляду справи заборгованість відповідачами перед банком не була сплачена.

Згідно з ч.1 ст.549, ч.1 ст.550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ч.3 ст.551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність з розміром основного зобов`язання.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч.3 ст.551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Отже, суд може з власної ініціативи застосувати ч.3 ст.551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків.

Встановивши, що розмір пені значно перевищує розмір основного боргового зобов`язання за кредитним договором з відсотками необхідно застосувати до спірних правовідносин положення ч.3 ст.551ЦК України та зменшити розмір пені.

При цьому, визначення граничного розміру пені залишається на розсуд суду з урахуванням дотримання критеріїв, що визначені у ч.3 ст.551 ЦК України.

Оскільки взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належним чином не виконували, то з них підлягає стягненню неустойка (пеня), розмір якої з урахуванням принципів розумності та справедливості, вимог статті 551 ЦК України, слід зменшити до розміру збитків, які поніс банк.

З огляду на вищенаведене та з врахуванням положень ст.ст.3, 509,551, 627 ЦК України та засади справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором станом на 17.10.2009 року в розмірі заборгованості за тілом кредиту 12 252,50 грн та пені в розмірі 12252,50 грн.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення суми заборгованості за кредитом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2012 року змінити в частині стягнення суми заборгованості за кредитом.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_8 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер обікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , адреса місцезнаходження вул. Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28 м. Львів, заборгованість по кредиту станом на 17 жовтня 2009 року у розмірі 12 252, 50 грн (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят дві гривні п`ятдесят копійок) та пені у розмірі 12 252, 50 грн (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят дві гривні п`ятдесят копійок), а всього 24 505 грн (двадцять чотири тисячі п`ятсот п`ять гривень).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.