Провадження № 2/456/316/2020
РІШЕННЯ

іменем України

/заочне/

03 березня 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Вінницької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2013 їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу, малолітня дочка залишилась проживати разом з нею. Батько дитини проживає в іншій області та за рішенням суду сплачує аліменти на її утримання в розмірі 600, 00 грн. До теперішнього часу вони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання доньки, а відповідач в деяких розмовах висловлював намір забрати у неї дитину до себе, тобто змінити її місце проживання. Вважає, що краще в інтересах дитини і надалі проживати з матір`ю, оскільки вона працевлаштована, має стабільний дохід. Крім того, вона за фахом лікар і має змогу контролювати здоров`я дитини, яка має хронічні захворювання дихальних шляхів та потребує постійного медичного нагляду. Відповідач не має власного житла, не працевлаштований, а тому не зможе забезпечити нормальні умови для проживання та розвитку їхньої дочки. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задоволити. Пояснила, що з відповідачем вони одружились у 2010 році, а в 2013 - розлучились. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 . Відповідач не цікавиться життям дитини, дочка не бачила батька близько 6 років. Він неодноразово їй погрожував, що забере у неї дочку, у зв`язку з чим вона повідомляла вихователів у садку та вчителя у школі, щоб дитину нікому не віддавали. Їхня дочка хворіє бронхіальною астмою і вона має бажання відвезти дитину на оздоровлення за кордон, однак відповідач дозволу не надає. Зі слів матері відповідача, він перебуває на заробітках за кордоном, аліменти у розмірі 600, 00 грн. за відповідача сплачує його сестра. Вона може забезпечити для дитини належний рівень життя та розвитку, оскільки проживає у власній квартирі, де дитина має свою кімнату. Їхня дочка навчається у 2 класі СШ №36 м. Вінниця, відвідує гуртки: уроки англійської мови, заняття з художньої гімнастики. Таким чином, підставами для звернення до суду з вказаним позовом є погрози відповідач про те, що він змінить місце проживання їхньої дочки та відсутність дозволу на виїзд дитини за кордон.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Рекомендовані повідомлення на 12.11.2019, 02.12.2019, 10.01.2020, 03.02.2020 та 03.03.2020 повернулись на адресу суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Крім того, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений оголошенням на офіційному веб-порталі «Судова влада».

Представник третьої особи органу опіки та піклування Вінницької міської ради в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, однак 25.02.2020 на адресу суду подав заяву, в якій просить справу розглянути без їхньої участі; наданий висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 підтримує.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2013 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 5/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2013 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 600, 00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи з 06.09.2012 і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 6-7/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №320, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с. 8/.

Відповідно до довідки Департаменту житлового господарства міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Господар Люкс», ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 9/.

Згідно з довідкою №49 від 02.05.2019, виданої в.о. начальника Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи В.В.Жук, заробітна плата ОСОБА_1 в період з листопада 2018 року по квітень 2019 року становить 60 944, 32 грн. /а.с. 10/.

Відповідно до довідки №26/05-01-24 від 16.05.2019, виданої комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад №2» Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідувала КЗ «ДНЗ №2 ВМР» з 19.08.2014 по 31.08.2014. За період перебування дитини в закладі, її вихованням займалась виключно мати ОСОБА_1 . Батько жодного разу не відвідав заклад, не був присутнім на жодному заході і не приймав участі у вихованні та житті дитини /а.с. 11/.

Відповідно до листа головного лікаря Центру первинної медико-санітарної допомоги №3 №488 від 20.03.2018, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на обліку в ЦПМСД №3 з 06.09.2013; 06.08.2014 дитина взята на диспансерний облік з діагнозом: Х-подібна деформація гомілок, плоско-вальгусні стопи; 31.07.2015 у дитини виявлено: малі серцеві аномалії, аномально прикріплена хорда; 04.05.2016 встановлено діагноз: бронхіальна астма, персистуюча форма, ІІ ст., вазомоторний алергічний риніт. Дитина оглядається на амбулаторному прийомі та вдома в присутності матері /а.с. 14/.

Той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє бронхіальною астмою також підтверджується виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого та довідкою №7 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування /а.с. 13, 15-16/.

Відповідно до акту обстеження житлових умов заявника від 28.03.2018, складеного комісією у складі майстрів МКП ЖЕК №7 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі є всі зручності, технічний стан будинку та умови проживання задовільні /а.с. 19/.

Відповідно до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , орган опіки та піклування Вінницької міської рад вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2013 їх шлюб розірвано. Від шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає з позивачем, однак добровільної згоди щодо проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, між сторонами не досягнуто.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного суду від 21.10.2019 по справі № 640/2670/17.

Визнаючи місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради, яка вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 . Окрім цього, у вказаному висновку зазначено, що питання надання висновку про доцільність чи недоцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 розглядалось 21.01.2020 та 04.02.2020 на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, на яких були заслухані пояснення матері дитини ОСОБА_1 , з`ясована думка дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглянуті документи, які стосуються даної справи. На вказаних засіданнях комісії мати дитини ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_2 не надає згоди на виїзд дитини за кордон, для відпочинку і погрожує припинити сплату аліментів на утримання їхньої дочки. Малолітня ОСОБА_3 , повідомила, що батька давно не бачила та ствердила, що хоче проживати з матір`ю. Батько дитини ОСОБА_2 на засіданні комісії не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про час та місце їх проведення. Згідно з актом обстеження умов проживання від 14.11.2019, комісією у складі працівників служби у справах дітей Вінницької міської ради встановлено, що мати ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 3-кімнатній квартирі. Стосунки у сім`ї дружні, люблячі, існує взаємоповага та взаєморозуміння. За даною адресою створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Слід звернути увагу і на той факт, що судом ставилось на обговорення питання про допит в судовому засіданні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу визначення її місця проживання, однак позивач категорично заперечила з приводу допиту її малолітньої дочки та пояснила, що дитина надавала свої пояснення та висловила свою думку щодо визначення місця проживала разом з матір`ю на засіданні комісії органу опіки та піклування Вінницької міської ради.

Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 має власне житло, де створено необхідні умови для розвитку дитини, працевлаштована, отримує регулярний дохід, позитивно характеризується за місце проживання та роботи /а.с. 20-27/.

Крім того, суд приймає до уваги і той факт, що однією з підстав для звернення до суду ОСОБА_1 із вказаним позовом є те, що відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення.

Відповідно до ч.5 ст. 157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Поясненнями позивача та дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , має ряд хронічних захворювань (астма, вазомоторний і алергічний риніт), перебуває на постійному обліку в медичних закладах та потребує посиленого догляду і лікування, а тому з метою полегшення кризових приступів астми дитині рекомендовано контроль з боку лікарів та санаторно-курортне лікування.

Наведені обставини дають суду підстави вважати, що в інтересах дитини, які будуть сприяти її всебічному та гармонійному розвитку, місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід визначити разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах:

-наведених в описовій частині поясненнях позивача та досліджених в судовому засіданні доказів;

-висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує, що батько дитини не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування з дитиною, вияву турботи стосовно дитини та участь у її вихованні. Він може реалізувати свої права шляхом досягнення домовленості з матір`ю дитини про встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Виходячи з наведеного, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 10, 12, 76, 81, 89,259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 160-161 Сімейного кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Вінницької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768, 40 грн. сплаченого нею судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 16 березня 2020 року.