справа № 489/4791/15-ц
провадження №4-с/489/49/20
УХВАЛА

16 грудня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі начальник ВПВР)

встановив:

У жовтні 2020 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Михайленко О.В. звернувся суду із скаргою в якій просив визнати неправомірними дії начальника ВПВР з відмови у зняття арешту із заробітної плати боржника ОСОБА_1 ; скасувати постанову начальника ВПВР про арешт боржника від 19.08.2020 (ВП 56546657). Одночасно просив поновити строк на оскарження дій та рішення начальника ВПВР.

В обґрунтування скарги вказав, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі ВПВР) перебуває виконавче провадження по виконання виконавчого листа № 489/4791/15-ц, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСсиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. В ході проведення виконавчих дій була винесена постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яка направлена до виконання за місцем роботи останнього. У вересні 2020 року при отриманні заробітної плати ОСОБА_1 встановив, що на рахунок на який зараховується заробітна плата накладено арешт згідно постанови про арешт майна боржника від 19.08.2020.

У зв`язку із тим, що через арешт рахунку ОСОБА_1 позбавлений можливості використовувати свою заробітну плату, яка залишається після утримання на виконання рішення суду, 16.09.2020 його представник до ВПВВ звернувся із заявою про зняття арешту з рахунку, відповідь на яку отримав 06.10.2020. Згідно відповіді ВПВР у задоволенні його заяви відмовлено та та рекомендовано звернутися до суду.

У судове засідання, призначене на 11.12.2020, учасники справи повторно не з`явилися. Представник заявника надав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності та її задоволення.

Стягувач та ВПВР про причини неявки своїх представників в судове засідання не повідомили, що з огляду на встановлені процесуальним законом строки розгляду скарги та повторне їх повідомлення про судове засідання, не перешкоджає розгляду скарги.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи, дійшов наступного.

Із відповіді ВПВР від 25.09.2020 № 10099 вбачається, що на виконанні у ВПВР перебуває виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 по виконання виконавчого листа № 489/4791/15-ц, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 19.05.2016, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСсиббанк» заборгованості в розмірі 46378,06 доларів США, а також 29254,49 грн. пені та судового збору.

Виконавче провадження відкрито постановою від 02.05.2018.

В рамках виконавчого провадження постановою про арешт коштів боржника від 19.08.2020 накладено арешт на рахунки боржника відкриті у банківських установах.

Довідкою АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 15.09.2010 підтверджується, що 19.10.2016 ОСОБА_1 у АТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрито картковий рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 в UAH для виплати заробітної плати та до вказаного рахунку випущено платіжну картку Visa Classic за номером НОМЕР_2 терміном дії до 31.08.2022.

Із скарги та доданої до неї заяви представника боржника від 16.09.2020, адресованої начальнику ВПВР, вбачається, що при отриманні заробітної плати ОСОБА_1 було виявлено, що на рахунок по якому здійснюється йому виплата заробітної плати накладено арешт, внаслідок чого останній позбавлений можливості користуватися залишком заробітної плати після утримання на виконання рішення суду.

06.10.2020 представник боржника ОСОБА_2 отримав відповідь на заяву від 16.09.2020, в задоволенні якої відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, ВПВР у відповіді вказав, що сам по собі факт здійснення виплат заробітної плати на банківський рахунок не дає підстав вважати, що такий рахунок має спеціальний режим використання або що на кошти, які знаходяться на ньому заборонено здійснювати стягнення у той чи іншій частині. Тому доцільність скасування арешту банківського рахунку за номером НОМЕР_2 не встановлено.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами першою - третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Відповідно до частини першої, другої статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Положеннями статті 43 Конституцією України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Таким чином суд доходить висновку, що законодавством заборонено державному виконавцю накладати арешт на рахунок боржника на який надходить заробітна плата, так як чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань з неї, а тому арешт коштів заробітної плати особи, після вирахування з неї сум за судовим рішенням, розмір яких в даному випадку не може перевищувати 20 відсотків, позбавляє боржника джерел до існування та порушує його право на своєчасне отримання заробітної плати.

Вказаний висновок відповідає правій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 03.10.2019 по справі № 642/6675/18, провадження 61-11118св19.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З матеріалів справи вбачається, що державному виконавцю було відомо про те, що відкритий на ім`я боржника в АТ «Райффайзен Банк Аваль» рахунок є зарплатним, а тому такий рахунок має спеціальний режим використання.

Документальне підтвердження спеціальному режиму використання рахунку надав державному виконавцю представник боржника при зверненні із заявою про зняття арешту з рахунку.

Відповідно до частин першої - третьої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи, що після встановлення спеціального режиму використання рахунку, відкритого боржнику в АТ «Райффайзен Банк Аваль», державним виконавцем не було вирішено питання про зняття з нього арешту, суд приходить до висновку про правомірність вимоги про визнання неправомірними дій начальника ВПВР з відмови у знятті арешту з рахунку боржника, відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 в UAH для виплати заробітної плати, та частковому задоволенню вимоги про скасування постанови від 19.08.2020 про арешт майна боржника, а саме скасуванню арешту лише в частині арешту накладеного на вказаний банківський рахунок.

Щодо клопотання представника скаржника про поновлення строку звернення до суду то суд вважає, що строк звернення із скаргою до суду не пропущений, так як про результати розгляд заяви ВПВР представнику Михайленко О.В. стало відомо 06.10.2020, а до суду із скаргою він звернувся 13.10.2020, тобто в межах десятиденного строку, встановленого частиною першою статті 449 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 441 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Заліпаєва Юрія Валерійовича з відмови у знятті арешту з рахунку боржника.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 19.08.2020 (ВП 56546657) в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в UAH для виплати заробітної плати.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 16.12.2020.

Суддя І.В.Коваленко