Провадження № 2/742/352/20
Єдиний унікальний № 742/91/20
10 березня 2020 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді - Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань Риндя Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
В січні 2020 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Аргументує свої вимоги тим, що від є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є колишнім власником вищевказаної квартири, а ОСОБА_3 член сім`ї колишнього власника квартири.
У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до акту від 13 листопада 2013 про проведені торги з реалізації нерухомого майна, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 реалізовано на прилюдних торгах на підставі виконавчого листа №2-636 від 02.03.2011 виданого Прилуцьким міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» 711578, 26 грн. Переможцем прилюдних торгів є ОСОБА_1 .
Колишній власник квартири ОСОБА_2 та член її сім`ї ОСОБА_3 добровільно знятися з реєстрації не бажають, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 15.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду на 10 год. 00 хв. 10 лютого 2020 року.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 10 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 08 год. 00 хв. 10 березня 2020 року.
ІІІ. Позиції сторін.
В судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву в якій підтримує позовні вимоги та просить розглядати справу без його участі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце слухання справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Відповідно до свідоцтва від 14 листопада 2013 року ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8)
Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.11.2013 року, ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9)
Відповідно до довідки №3976 від 31.10.2019 року виданої міськрайонним центром надання адміністративних послуг Прилуцької міської ради, в квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , 1977 року народження, ОСОБА_3 , 1975 року народження(а.с.10)
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року).
Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (далі - ЖК УРСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.
Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки.
Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідний правовий висновок, який в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для інших судів при застосуванні аналогічних норм права, викладений Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 року за результатами розгляду справи № 6-158цс14.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 не є власником вищевказаної квартири з 13 листопада 2013 року, часу коли вказану квартиру було реалізовано на прилюдних торгах, переможцем якого став ОСОБА_1 - новий власник квартири. Вона також не є членом сім`ї нового власника.
ОСОБА_3 не є членом сім`ї нового власника, він зареєстрований у спірній квартирі в якості члена сім`ї колишнього власника квартири.
Факт реєстрації відповідачів у квартирі створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном.
Відповідачі фактично проживають за іншою адресою, а відтак позбавлення їх права користування спірною квартирою не буде для них обтяжливим.
Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідачів у вказаній квартирі, об`єктивно свідчить про зміну їх місця проживання, а тому визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ними житла взагалі.
Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІІ. Розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України.
Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1681 грн. 60 коп.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.263-265,273,279,280-281,354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування коштів сплачених за судовий збір на користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування коштів сплачених за судовий збір на користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.В.Коваленко