Справа № 145/1716/18
Провадження № 22-ц/801/590/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуСправа № 145/1716/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Богацької О.М., представника ОСОБА_1 адвоката Оксютенко Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Іванковецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Іванковецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Іванківці Тиврівського району померла її мати ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить земельна частка (пай) розміром 2.69 в умовних кадастрових гектарах на території Іванковецької сільської ради, яку мати успадкувала після своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Іванківці Тиврівського району.

Після смерті своєї матері ОСОБА_2 позивачка прийняла спадщину шляхом подання заяви до Тиврівської державної нотаріальної контори. За її заявою заведена спадкова справа 387-2010 щодо майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вона отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку після ОСОБА_2 .

Отримати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) розміром 2.69 га, яку успадкувала ОСОБА_2 після смерті своєї матері ОСОБА_3 , немає можливості в зв`язку з тим, що втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 025260, яким стверджувалося право ОСОБА_3 на земельну частку (пай).

Нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) становить 77250.97 грн.

Просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2.69 в умовних кадастрових гектарах на території Іванковецької сільської ради в порядку спадкування після ОСОБА_2 , померлої в с. Іванківці Тиврівського району ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка успадкувала дане право після смерті своєї матері ОСОБА_3 , померлої в с. Іванківці Тиврівського району ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 - спадкоємиця першої черги в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Іванківці Тиврівського району (а.с.5), спадщину прийняла, подавши відповідну заяву до Тиврівської державної нотаріальної контори, за її заявою заведена спадкова справа 387-2010 щодо майна ОСОБА_2

14.09.2018 року ОСОБА_1 подано заяву до Тиврівської державної нотаріальної контори заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_2 .

Постановою від 14 вересня 2018 року № 1641/02-31 державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори Зданевич С.А. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) (а.с. 20).

У зв`язку із втратою сертифікату серії ВН № 025260 позивачем подано оголошення у газеті «Маяк», відповідно до якого зазначений сертифікат вважається недійсним (а.с. 19).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Позивачка є спадкоємицею першої черги майна померлої за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку спадкування, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно під-лягає захисту шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України), та є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Право на отримання земельної частки (паю), яке оспорюється по даній справі регулюється зокрема Указом Президента України від 08 серпня 1995 року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», відповідно до якого, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції встановив невідповідність по-батькові бабусі позивачки ОСОБА_1 , зокрема відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серія ВН-010, виданого 26 грудня 1995 року на підставі рішення Іванковецької сільської ради від 1 червня 1995 року №3 (а.с.7-8), відповідно до списку громадян - членів СВК «Авангард» с. Іванківці під №28 значиться ім`я ОСОБА_4 , яка серед інших мала право на земельну частку (пай) розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах на території Іванковецької сільської ради, відповідно до виписки №550/0/205-18 від 06.09.2018 року (а.с.9), виданої Тиврівським відділом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_4 належить право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_1 в КСП «Авангард» с.Іванківці Тиврівського району розміром 2.69 в умовних кадастрових гектарах. Трудова книжка колгоспника № 206 видана на ім`я ОСОБА_4 . У свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 зазначено ім`я ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не зверталась до суду з вимогами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а тому колегія суддів вважає звернення з позовними вимогами про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом передчасним.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та безпідставну відмову у задоволенні позову, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 березня 2020 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко