Номер провадження: 22-ц/813/1125/20
Номер справи місцевого суду: 496/3820/14-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якій просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гортолум Вікторії Сергіївни з передачі на реалізацію предмета іпотеки, а саме житлового будинку площею 276, 8 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1504 га, кадастровий номер :03:001:0716, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оформлені Заявкою щодо передачі на реалізацію предмета іпотеки від 04.07.2018 року за вих. №09.1-3735/В-2/50743081 та зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гортолум В.С. усунути порушення (поновити порушене право заявника). Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївськго районного суду Одеської області по справі №496/3820/14-ц від 21.10.2015 року, позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» були задоволенні, стягнуто в солідарному з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором. На виконання рішення Бліївського районного суду Одеської області за виконавчим листом, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гортолум В.С.06.04.2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №5074381. Ознайомившись з матеріалами справи, скаржник дізнався проте, що нерухоме майно, а саме житловий будинок 276, 8 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1504 га, кадастровий номер :03:001:0716, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та власником якого є скаржник виставлено на торги, повторні торги призначені на 20.09.2018р., які скаржник вважає не законними та протиправними, в зв`язку з тим, що в зазначеному домі з 13.07.2013 року зареєстрований його неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому перед проведенням торгів, державний виконавець зобов`язаний був отримати попередню згоду органу опіки та піклування, до яких вони не звертались. Тому на підставі викладеного він звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року в задоволенні скаргою ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах скарги та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з наступного.

Між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №00414/FO від 13.08.2008р., відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 211 397 доларів США. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань перед банком, виступало іпотека житлового будинку загальною площею 276,8 кв.м., житловою площею 82,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; іпотека земельної ділянки площею 0,150 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; порука ОСОБА_2 ОСОБА_1 отримавши грошові кошти, договір виконував не належним чином, грошові коти своєчасно не повертав, в зв`язку з чим банк звернуся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21.10.2015 року було стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 256791,72 доларів США та 619314,38 гривень. Зазначене рішення вступило в закону силу та банком було отримано виконавчий лист та пред`явлено до виконання до відділу примусового виконання рішень.

Як підтверджується матеріалами виконавчого провадження, 06 квітня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття провадження та надано строк для сплати заборгованості в добровільному порядку.

14 листопада 2017 року постановою було накладено арешт на майно боржника, а саме на житловий будинок загальною площею 276,8 кв.м. житловою площею 82,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,150 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , про що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином.

Постановою від 18 травня 2018 року було призначено суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ТОВ «Інвестиційно консалтингове бюро «Тріада».

Також відповідно до матеріалів справи державним виконавцем не одноразово направлялась вимога до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, щодо надання інформації про реєстрацію ОСОБА_3 , 2003 року народження, на що від Відділу було надано відповідь, що останній зареєстрованим або знятим з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться.

Відповідно до ст. 41 Закону «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 450 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що скаржником не надано до суду доказів порушення державним виконавцем вимог закону, а тому суд першої інстанції вважав, що державний виконавець діяв в межах повноважень наданих йому законодавством і в задоволенні скарги відмовляє.

Однак колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Подавши скаргу 06.09.2018р., скаржник не зазначив та не залучив інших заінтересованих осіб, а саме: ОСОБА_4 .

В п. 13 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пленуму за №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», зазначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 35 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду скарги).

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 7477 ЦПК про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Положення п.17 постанови Пленуму вказують на те, що згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Незважаючи на вказані порушення, суд першої інстанції не виніс ухвалу про відкриття провадження за вказаною скаргою.

Вказані вище порушення привели також до того, що розглядаючи справу в період з 06 вересня 2018 року по 28 вересня 2018 року суд першої інстанції не залучив та жодного разу не здійснив виклик відповідача ОСОБА_4 .

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що до скарги на дії державного виконавця було додано Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якого вбачається, що місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Судова колегія зазначає, що відповідно до положень п. 3 Розділу 1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2831/5, державний виконавець разом з заявкою на реалізацію арештованого майна подає документи (в електронній або паперовій формі), в тому числі у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування ким мають діти, - копію дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

З копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем неодноразово направлявся запит до Служби у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації щодо надання дозволу на примусову реалізацію майна боржника ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 67-68, 84-85).

Однак судом першої інстанції не зроблено жодних процесуальних дій для виконання положень чинного українського законодавства щодо встановлення місцепроживання ОСОБА_3 та суд не звернув уваги на вказані вимоги Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2831/5 та обставини при розгляді справи.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши справу, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливлює розгляд скарги по суті, у зв`язку з чим є підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року скасувати, справу передати до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко