Справа № 296/3553/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Тузенко А.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ :

В квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, вимогами якого є стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_4 в сумі 3539,98 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що сторони з 01.09.2012 р. перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богунського районного суду від 18.02.2015р. у справі №295/510/15-ц, зокрема, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , починаючи з 16.01.2015р. до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що з часу присудження виплати аліментів відповідач не брав участі у додаткових витратах на дитину, всі додаткові витрати несла ОСОБА_2 . Як зазначає позивач, за останні 3 роки вона самостійно здійснювала фінансування додаткових витрат на дитину (лікування, розвиток її здібностей на гуртках), розмір яких склав 7079,96 грн. Посилаючись на те, що відповідач, як батько дитини, повинен брати участь у цих витратах, просить задовольнити її вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. В судові засідання, призначені на 29.01.2020р., 05.03.2020р. відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті Корольовського районного суду м.Житомира (а.с.39).

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, сторони з 01.09.2012 р. перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Наявні в матеріалах справи рецепти свідчать про звернення позивача до лікарів з метою отримання медичного призначення (вказівки) для своєї доньки ОСОБА_5 (а.с.6-10).

Копії фіскальних чеків, наявних в матеріалах справи, підтверджують придбання ліків для дитини за призначенням лікарів.

Рахунки сплати (а.с.11-13) підтверджують відвідування дитиною гуртків з хореографії, англійської мови, зображувальної діяльності та тхеквандо, а також здійснення оплати позивачем вказаних додаткових витрат на дитину.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо)

Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Сума грошових коштів, що складає предмет спору, визнана судом як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, пов`язаними із розвитком певних здібностей дитини та її лікування.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми грошових коштів в розмірі 3539,98 грн., що згідно розрахунку позивача складає 50% витрачених позивачем коштів на проведення лікування та розвиток малолітньої доньки.

У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК, ст. 180-183, 185, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3539,98грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до державного бюджету України судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Зочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивач

ОСОБА_2

адреса проживання: АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач

ОСОБА_3

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_2

Головуючий суддя В. П. Маслак