ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . 08 травня 2019 року відбулось залиття зазначеної квартири, причиною залиття, відповідно до акту комісії є недбале користування мешканцями квартири АДРЕСА_2 , якою є ОСОБА_2 водонагрівальним баком. Розмір шкоди, заподіяної залиттям належної їй квартири, визначена експертним дослідженням в розмірі 12610,58 грн.

Оскільки відповідачка добровільно не бажає відшкодувати заподіяну шкоду, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом і просила стягнути на її користь з відповідачки спричинену матеріальну шкоду в розмірі 12610,58 грн., витрати за проведення оцінки завданої шкоди в розмірі 3000 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів причинно-наслідкового зв`язку між шкодою позивачки та діями відповідачки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачкою не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростували її доводи , що шкода майну останньої завдано, саме відповідачкою. При цьому, апелянт зазначає, що наданий відповідачкою висновок про дослідження стану водопровідних систем її квартири не є належним доказом, так як він проведений майже через 5,5 місяців після залиття квартири позивачки, а тому не може свідчити, що на день залиття стан водопровідних систем та сантехнічного обладнання були в задовільному стані.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачкою причинно-наслідкового зв`язку між шкодою, яку вона зазнала залиттям квартири та діями відповідачки.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

10 травня 2019 року комісією у складі голови ОСББ Михальцева Г.В., управителя будинку Товкач М.О., свідка ОСОБА_3 , був складений акт про наслідки залиття квартири позивачки. Комісією встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_3 відбулось з вище АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_2 .. Причиною залиття вказано недбале користування водонагрівальним баком: «на момент огляду приміщення в квартирі, де знаходиться бак, було виявлено мокра підлога і стіна, на якій він встановлений. Втративши цілісність почав протікати під напором води».

Звітом про проведення технічного огляду будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_3 після затоплення АДРЕСА_5 за адресою: АДРЕСА_6 , складеного інститутом проектування та будівельних експертиз, за наслідками огляду 14 червня 2019 року, збиток визначений в розмірі 16515,66 грн..

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно ст.ст. 11, 1166 ЦК України підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Колегією суддів встановлено, що на спростування позовних вимог ОСОБА_1 , відповідачкою було надано висновок про дослідження стану водопровідних систем її квартири. Однак колегія суддів вважає вказаний документ неналежним доказом, так як він проведений майже через 5,5 місяців після залиття квартири позивачки, а тому не може свідчити, що на день залиття стан водопровідних систем та сантехнічного обладнання були в задовільному стані.

Тобто, відповідачкою не надано доказів, які б спростовували її вину у завданні шкоди.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачки матеріальної шкоди в розмірі 16 515,00 грн., в зв`язку із чим вони підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що акт про залиття квартири позивачки не є належним доказом, так як, відповідачкою згідно ст. 81 ЦПК України не надано доказів на його спростування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначені розміру компенсації моральної шкоди, колегія суддів врахувала, що внаслідок залиття квартири порушено її звичайний спосіб життя та душевний стан, пошкодження майна спричинило позивачці суттєві незручності, що в сукупності свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

За таких обставин з урахуванням принципу розумності та справедливості з відповідачки підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 1000,00 грн.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачки на витрати, пов`язані із виготовленням Звіту про проведення технічного огляду квартири у розмірі 3000,00 грн.., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 25 червня 2019 року.

Що ж стосується витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Враховуючи вказані норми закону, а також відсутність мотивованого клопотання відповідачки про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, - колегія суддів приходить до висновку про стягнення з останньої на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн..

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі не встановив фактичні обставини, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 16 515,00 грн, моральної шкоди 1000,00 грн. та витрат за виготовлення Звіту про проведення технічного огляду квартири 3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1921,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко