ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3611/20 Справа № 212/9278/19 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року, яке ухвалене суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 12.06.2019 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 40 % (20% - ХОЗЛ, 20% - радикулопатія) з 27 травня 2019 року до 01 червня 2020 року, з наступним переоглядом 01.05.2020 року.

Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 62 595,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 55 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 768,40 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що судом не враховано, що відповідач не є правонаступником частини ВО «Кривбасруда», до якої, в тому числі, входила шахта «Першотравнева 2», на якій працював позивач, тому відповідач не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи на цьому підприємстві. Вказує, що позивач працював також і на інших підприємствах протягом 17 років 11 місяців у шкідливих умовах праці, що позначилось на виникненні у позивача професійного захворювання. На думку відповідача, рішення суду першої інстанції ґрунтується виключно на доводах позивача. Вважає, що судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Крім того, зауважує на тому, що висновок МСЕК не може бути визнаним беззаперечним доказам заподіяння позивачеві моральних страждань.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Толстих А.Б., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 23.12.1985 року по 12.01.1995 року працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування шахти Першотравнева -2» ВО «Кривбасруда»(підземні умови праці), з 20.01.1995 року по 26.10.1995 року електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування шахти «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» (підземні умови праці), правонаступником яких є ПАТ «Кривбасзалізрудком», у шкідливих умовах праці, з 01.08.2001 року по 12.06.2019 року працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування РЗФ 1 ВАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Північний гірничозбагачувальний комбінат» у шкідливих умовах праці (а.с. 29-35).

12.06.2019 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, за ст. 38 КЗпП України (а.с. 35).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» № 343 від 21.02.2019 року, ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання з діагнозами: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група С; радикулопатія попереково-крижова L5, S1 зліва, помірно виражені статико динамічні порушення, з больовим та м`язово-тонічним синдромами з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ-першого ступеня) ( а.с. 15-17)

Відповідно до п.п. 16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 квітня 2019 року, причиною виникнення зазначених професійних захворювань у ОСОБА_1 є перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації кремнію діоксиду кристалічного з вмістом у пилу від 10% до 70 % (аерозоль переважно фіброгенної дії) в 2,15 рази (4,3 при ГДК 2,0 мг/м3), важкість праці: робоча поза (незручна) становить: 55,4% при нормі до 25% .

Працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики № 1, ОСОБА_1 виконував роботи з монтажу, демонтажу, ремонту, випробування з технічного обслуговування електричної частини машин, вузлів і механізмів, засобів сигналізації, освітлення, заземлення. Перевіряв ізоляцію електроустаткування, виконував монтаж та ремонт пультів управління технологічного обладнання, вів нагляд і контролював стан розподільного устаткування, електродвигунів, трансформаторів та іншого обладнання. При цьому внаслідок недосконалості робочого місця та технології збагачення руд, мавших місце важких режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу.

Раніше, ОСОБА_1 , працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на підприємстві ВО «Кривбасруда» з 23.12.1985 року по 12.01.1995 року та з 20.01.1995 року по 20.10.1995 року також підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці, пилу та шуму.

У пункті 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 квітня 2019 року зазначено, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (із зазначенням статей, пунктів законів та інших нормативно-правових актів, вимоги яких порушені), враховуючи роботу ОСОБА_1 , впродовж 27 років 07 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів, визначити неможливо (а.с. 9-13).

Висновком МСЕК від 12 червня 2019 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 40%, з яких: (20% - радикулопатія, 20% - ХОЗЛ ) з 27 травня 2019 року до 01 червня 2020 року, з наступним переоглядом 01.05.2020 року (а.с.14)

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем з вини якого, в тому числі, її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 квітня 2019 року, причиною професійних захворювань позивача є також робота позивача електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на підприємстві ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 23.12.1985 року по 12.01.1995 року та з 20.01.1995 року по 20.10.1995 року в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники.

Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також із вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідач не є правонаступником підприємств на яких працював позивач, а саме шахти «Першотравнева 2», тому не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи на цьому підприємстві, колегія суддів, не бере їх до уваги, з огляду на наступне.

З 1975 року до 01 жовтня 1989 року до ДВО « Кривбасруда» на правах структурного підрозділу входило Першотравневе рудоуправління.

З 01 жовтня 1989 року Першотравневе рудоуправління, як структурний підрозділ, ліквідовано наказом ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 зі змінами від 01 листопада 1989 року № 423.

Згідно з пунктом 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 з 01 жовтня 1989 року до 01 січня 1995 року до ДВО « Кривбасруда » на правах новостворених структурних підрозділів входили шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2».

Наказом ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 (пункт 1) з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2», як структурні підрозділи, ліквідовані.

Відповідно до пункту 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 з 01 січня 1995 року до 01 січня 1998 року до ДВО «Кривбасруда» на правах новоствореного структурного підрозділу входила шахта «Першотравнева».

Наказом ДВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1 з 01 січня 1998 року шахта «Першотравнева», як структурний підрозділ, також була ліквідована.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області» пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 ДВО «Кривбасруда» перейменовано у «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Правонаступником перейменованого ДВО «Кривбасруда» призначено державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 2 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263).

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» та пункту 1 наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації перетворено у дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» державної акціонерної компанії «Укррудпром».

Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 3 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248).

Згідно зі спільним наказом Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та пункту 1 наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» державної акціонерної компанії «Укррудпром» шляхом реорганізації перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Однак, усі структурні одиниці ДВО «Кривбасруда», у тому числі Першотравневе рудоуправління, новостворені з 01 жовтня 1989 року шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева» не мали статусу юридичних осіб, а питання про їх відокремлення зі складу юридичної особи із визначенням правонаступників у передбаченому законодавством порядку не вирішувалося.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 18 грудня 2019 року по справі №215/1589/18.

У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з ДВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого роботодавцем зроблено не було, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань.

Колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», про те, що позивач працював також і на інших підприємствах протягом 17 років 11 місяців у шкідливих умовах праці, що позначилось на виникненні у позивача професійного захворювання, проте, враховуючи те, що позивач працював в шкідливих умовах праці електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на підприємстві ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач по справі, з 23.12.1985 року по 12.01.1995 року та з 20.01.1995 року по 20.10.1995 року, вважає, що позивач отримав професійні захворювання також і під час роботи на ПАТ «Кривбасзалізрудком», про що зазначено у Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 квітня 2019 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов`язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди й без висновку МСЕК.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, роботу позивача тільки на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в умовах впливу шкідливих факторів, продовж 9 років 9 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 40%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: