Справа № 305/983/19
Провадження по справі 2/305/74/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рахівської районної державної адміністрації, Великобичківської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог відділ у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання рішення Рахівської РДА незаконним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Рахівської державної адміністрації, Великобичківської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання рішення Рахівської РДА незаконним та його скасування. У позовній заяві зазначає, що рішенням Великобичківської селищної ради народних депутатів Рахівського району Закарпатської області одинадцятої сесії 21 скликання №229 від 21 вересня 1992 року, йому виділено земельну ділянку площею 700 кв.м. під індивідуальне будівництво. Однак, 19 жовтня 2018 року виконком Великобичківської селищної ради на його усне звернення та на запит адвоката повідомив, що відповідно до книги власників земельних ділянок та землекористувачів за ним по АДРЕСА_1 земельна ділянка не рахується. Отримавши 21 вересня 1992 року рішення про виділення йому земельної ділянки він вже 10 листопада 1992 року виготовив будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, отримав дозвіл на право виконання будівельних робіт від головного архітектора району Рахівської районної державної адміністрації. Будівельний паспорт був погоджений з головою Великобичківської селищної ради. Крім того, він уклав договір із Закарпатським обласним підприємством електричних мереж в Рахівському районі про підключення житлового будинку по АДРЕСА_1 ., було складено калькуляцію про надання послуг, які він 21 червня 1993 року оплатив. Отже, 19 жовтня 2018 року виконком Великобичківської селищної ради повідомив його, що по АДРЕСА_1 земельна ділянка за ним не значиться та що на протязі багатьох років цією земельною ділянкою загальною площею 0,3450 га користується родина ОСОБА_3 і що на підставі розпорядження голови Рахівської РДА №38 від 24.01.2006 року розроблено проекти відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_2 , загальною площею 0,3450 га, в тому числі 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,1950 га для особистого селянського господарства. Розпорядженням голови Рахівської РДА №156 від 13.04.2006 року затверджено проекти відведення земельних ділянок у власність за межами населеного пункту гр. ОСОБА_2 та видано державні акти серії ЗК №004176 від 05.06.2006 року на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд серії ЗК №004178 від 05.06.2006 на земельну ділянку площею 0,1950 га для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, оспорювана земельна ділянка, яка передана йому у довічне успадковуване володіння, на даний час належить на праві власності ОСОБА_2 , яка отримала її на підставі розпорядження голови Рахівської РДА. Вважає, що вказане розпорядження про надання дозволу на розробку проекту відведення та його затвердження ОСОБА_2 прийнято всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства України й підлягає визнанню незаконним, оскільки ця земельна ділянка була передана Великобичківською селищною радою у довічне успадковуване володіння, яке ніким не скасовано, а земельна ділянка не вилучалася. У зв`язку з наведеним просить визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №38 від 24.01.2006 року, яким розроблено проекти відведення земельної ділянки за межами населених пунктів у власність громадянці ОСОБА_2 , для обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель та для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 ; визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №156 від 13.04.2006, яким затверджено проекти відведення у власність земельних ділянок, за межами населених пунктів, громадянці ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, площею 0,1500 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1950 га, що розташована на території Великобичківської селищної ради, АДРЕСА_3 .Гоголя; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004176 від 05 червня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , про право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004178 від 05 червня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , про право власності на земельну ділянку площею 0,1950 га для ведення особистого селянського господарства яка розташована за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, Великобичківська селищна рада, АДРЕСА_1 ; зобов`язати Великобичківську селищну раду внести в книгу власників земельних ділянок та землекористувачів рішення №229 від 21 вересня 1992 року про виділення йому земельної ділянки та дати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки після чого видати державний акт на володіння земельної ділянки.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.06.2019 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження й запропоновано Відповідачам протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач, Рахівська районна державна адміністрація, 02.07.2019 року, в межах визначеного судом строку, подала відзив на позов, в якому зазначено про те, що райдержадміністрація вважає, що оспорювані позивачем розпорядження голови РДА від 24.01.2006 року №38 та від 13.04.2006 року №156 були прийняті у межах та відповідно до чинного на час їх прийняття законодавства, оскільки земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0027 та :05:003:0024 за адресою АДРЕСА_1 , які передані у власність ОСОБА_2 , до листопада 2016 року перебували за межами населеного пункту смт В.Бичків, про існування рішення Великобичківської селищної ради від 21.09.1992 року райдержадміністрації не було відомо. Крім того, зазначено, що головними розробниками оспорюваних розпоряджень голови РДА був Рахівський районний відділ земельних ресурсів. З огляду на зазначене, Рахівська райдержадіміністрація позовні вимоги ОСОБА_1 залишає на розсуд суду.

Відповідачі Великобичківська селищна рада та ОСОБА_2 у визначений судом строк відзиву на позов не подавали та не зверталися до суду із клопотанням про поновлення строку на подання відзиву, тому відзив ОСОБА_2 від 24.09.2019 року, що надійшов з порушенням процесуального строку, суд залишає без розгляду.

Ухвалою Рахівського районного суду від 20.01.2020 року за клопотанням голови Рахівської районної державної адміністрації Басараби П.В. було залучено до участі в даній справі відділ у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в статусі третьої особи без самостійних вимог.

В.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Віталій Бомбушкар 25.02.2020 року надав суду письмові пояснення на позов ОСОБА_1 , де зазначив, що підготовка проектів розпоряджень голів райдержадміністрацій, відповідно до чинного законодавства, не входить до повноважень районних структурних підрозділів Головного управління, в тому числі й на день прийняття оскаржуваних розпоряджень голови Рахівської РДА. Крім того, відповідно до ст.41 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», голови районних державних адміністрацій видають розпорядження одноособово й несуть за них відповідальність відповідно до законодавства. Так, розпорядженням голови Рахівської РДА від 24.01.2006 року №38 відповідно до своїх повноважень гр. ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,3450 га, у тому числі 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1950 га для особистого селянського господарства. Підстав для скасування цього розпорядження немає. Також, позивач звертаючись до суду із даним позовом намагається припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку розміром 0,3450 га, однак, статтею 140 ЗК України передбачено перелік підстав, за якими можна припинити право власності на землю, який є вичерпним, і такої підстави для припинення права власності, як скасування рішення органу, на підставі якого було видано правовстановлюючий документ, не передбачено. Оскаржуване позивачем рішення вичерпало свою дію, у зв`язку з чим не може бути скасоване, оскільки дане рішення вже в силу закону скасоване та є нечинним після отримання ОСОБА_2 правовстановлюючого документу на землю.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача С ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Представник Рахівської РДА в судове засідання не з`явився, ОСОБА_5 , яка є представником Рахівської РДА, 20 січня 2020 року надала суду заяву про розгляд справи без участі представника Рахівської РДА.

Представник Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, в.о. селищного голови В.Ф.Божук, надіслала лист, в якому просить розглянути дану справу без представника селищної ради.

Відповідачка, ОСОБА_2 , та її представник ОСОБА_6 , а також представник третьої особи відділу у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи суд своєчасно направив судові повістки, причина їх неявки суду не відома.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі відповідачів та третьої особи без самостійних вимог за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.

Право власності на землю гарантується Конституцією України . Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (стаття 14 Конституції).

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з рішення одинадцятої сесії 21 скликання Великобичківської селищної ради від 21.09.1992 ОСОБА_1 було надано у довічне успадковуване володіння земельну ділянку розміром 0,07 га у АДРЕСА_1 між сусідами по згоді ОСОБА_7 . Цим же рішенням надано ОСОБА_1 дозвіл на будівництво житлового будинку на цій земельній ділянці та зобов`язано останнього виготовити у головного архітектора району «Будівельний паспорт» й попереджено ОСОБА_1 , що проведення будь-яких будівельних робіт на виділеній земельній ділянці без будівельного паспорту є самовільним будівництвом.

З архівного витягу з рішення одинадцятої сесії 21 скликання Великобичківської селищної ради від 21.09.1992 року слідує, що ОСОБА_1 було надано у земельну ділянку площею 700 кв.м. під індивідуальне будівництво у АДРЕСА_1 . Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. №5?рп визначено, що Земельним кодексом Української РСР від 18.12.1990 р. запроваджено нову форму володіння землею - довічне успадковуване володіння. Земельний кодекс України в редакції від 13.03.1992 р. закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їхній вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, довічного успадкованого володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з не переоформленням правового титулу. Отже, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадкованого володіння земельною ділянкою, сьогодні також має законне право на таке володіння.

Отримавши рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки ОСОБА_1 виготовив будівельний паспорт та отримав дозвіл на право виконання будівельних робіт, зокрема на забудову цієї земельної ділянки, який був затверджений 10.11.1992 року головним архітектором Рахівського району М.Я.Кравчуком. Зазначений будівельний паспорт передбачав будівництво житлового будинку площею 59,2 м.кв. та надвірної споруди літньої кухні, сараю.

Крім того, ОСОБА_1 21.06.1993 року уклав договір на постачання електричної енергії для підключення житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Отже, отримавши земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 мав право й на розумних підставах сподівався на передачу йому у власність цієї ділянки, яка є невід`ємним елементом функціонування будівель, для яких виділялася ця земельна ділянка.

Однак, як стало відомо позивачу 19 жовтня 2018 року з відповіді Великобичківської селищної ради, за ним земельна ділянка по АДРЕСА_1 не рахується.

Так, 24 січня 2006 року головою Рахівської РДА було видано розпорядження «Про надання дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок у власність за межами населених пунктів» №38, відповідно до якого було надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок у власність за межами населених пунктів, у тому числі й ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , для обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель та для ведення особистого селянського господарства.

Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації №156 від 13.04.2006 року «Про затвердження технічних документацій та передачу землі у власність» було затверджено технічні документації щодо виготовлення державних актів та передано у власність земельні ділянки за межами населених пунктів, у тому числі ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель у АДРЕСА_1 площею 0,1500 га, та для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 , площею 0,1950 га.

На підставі цього розпорядження 05 червня 2006 року ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЗК №004176, відповідно до якого вона стала власником земельної ділянки площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель у АДРЕСА_1 також ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЗК №004178, відповідно до якого вона стала власником земельної ділянки площею 0,1950 га для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 .

За змістом статей 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статей 6, 13, 21, 38, 41, 43, 50 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" питання щодо розпорядження землями державної власності підлягає вирішенню відповідною місцевою державною адміністрацією, голова якої в межах своїх повноважень видає розпорядження, що в передбачених законом випадках можуть бути оскаржені до органу влади вищого рівня або до суду.

Як установлено статтею 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час видачі розпоряджень головою Рахівської РДА, які є предметом позову) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 81 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час видачі розпоряджень головою Рахівської РДА, які є предметом позову) встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Зі змісту статей 141, 142 Земельного кодексу України вбачається, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Згідно з частиною 2 статті 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності, провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Отже, передача (вилучення) земельних ділянок державної власності за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні відбувається шляхом прийняття відповідного рішення власника землі за погодженням із користувачем.

Натомість, як установлено судом, у матеріалах справи немає доказів надання згоди ОСОБА_1 на вилучення земельної ділянки площею 700 кв.м., яку на підставі розпоряджень голови Рахівської РДА, які є предметом позову, було передано ОСОБА_2 у власність, отже спірна земельна ділянка у передбачений законом спосіб шляхом прийняття уповноваженим органом відповідного рішення не вилучалася.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ураховуючи встановлені судом обставини, спірними розпорядженнями голови Рахівської районної державної адміністрації від 24.01.2006 №38 та від 13.02.2006 №156, за наслідками яких ОСОБА_2 було передано у власність земельні ділянки площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель у АДРЕСА_1 державний акт серії ЗК №004176), а також площею 0,1950 га для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 (державний акт серії ЗК №004178), яка була передана ОСОБА_1 у постійне користування, і згоди на вилучення якої ним надано не було, порушено право позивача.

У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3).

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, установивши, що спірна земельна ділянка вибула з користування позивача всупереч вимогам закону та порушує права й законні інтереси землекористувача ОСОБА_1 , тому й суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності фізичної особи критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи правову оцінку належності обраного Позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи викладене підлягає до задоволення позов ОСОБА_1 в частині визнання незаконними і скасування розпорядження голови Рахівської РДА «Про надання дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок у власність за межами населених пунктів» №38, в частині надання дозволу на розробку проектів відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , для обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель та для ведення особистого селянського господарства та розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації №156 від 13.04.2006 року «Про затвердження технічних документацій та передачу землі у власність», в частині затвердження технічної документації щодо виготовлення державних актів та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель у АДРЕСА_1 площею 0,1500 га, та для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 , площею 0,1950 га, а також видані на підставі цих розпоряджень державний акт серії ЗК №004176, про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель у АДРЕСА_1 , а також державний акт серії ЗК №004178, про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1950 га для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 .

Що стосується інших вимог ОСОБА_1 , зокрема щодо зобов`язання Великобичківської селищної ради внести в книгу власників земельних ділянок та землекористувачів рішення №229 від 21 вересня 1992 року про виділення йому земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки після чого видачі державного акту на володіння земельної ділянки, то суд відмовляє у задоволенні цих вимог виходячи з такого.

Позивач ОСОБА_1 , заявляючи зазначені вище вимоги не надав суду жодних доказів того, що він звертався із такими вимогами до відповідачів та йому було відмовлено у їх здійсненні.

Крім того, отримання особою земельної ділянки у власність із земель комунальної чи державної власності передує визначена Земельним Кодексом України процедура, що складається з послідовно визначених етапів, в тому числі, щодо розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Таким чином, зазначені вище позовні вимоги є передчасними, оскільки позивач повною мірою не пройдено процедуру отримання такої ділянки у власність, а тому задоволенню не підлягають.

Зі змісту статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України слідує, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що про порушене право ОСОБА_1 дізнався лише 19 жовтня 2018 року, з даним позовом позивач звернувся 21.05.2019 року, отже позовна давність не спливла, а порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту.

Питання про стягнення судових витрат Позивачем у зміненому позові не ставилося.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №38 від 24.01.2006 року, в частині надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки за межами населених пунктів у власність громадянці ОСОБА_2 , для обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель та для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №156 від 13.04.2006 в частині затвердження технічної документації щодо виготовлення державних актів та передачі у власність земельних ділянок, за межами населених пунктів, громадянці ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, площею 0,1500 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1950 га, що розташована на території Великобичківської селищної ради, АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004176 від 05 червня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , про право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004178 від 05 червня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , про право власності на земельну ділянку площею 0,1950 га для ведення особистого селянського господарства яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 16.03.2020.

Суддя: В.Е. Ємчук