Справа № 222/1976/19
Провадження 2/222/82/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

судді Доценко С.І.,

за участі:

секретаря судового засідання Болбат Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Нікольське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 10.11.2015 року в сумі 40800 (сорок тисяч) гривень, за договором позики від 08.06.2016 року в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень, за договором позики від 09.06.2016 року в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень, а всього 73300,00 грн., які відповідач мав би повернути відповідно до умов договорів 01.12.2016 року, але ухиляється від виконання грошових зобов`язань. Окрім того, відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути борг з урахуванням трьох відсотків річних в розмірі 6386,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 22165,00 грн. за період з 02.12.2016 року по 28.10.2019 року, а всього 101851,00 грн.. Покласти на відповідача судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 1019,00 грн. та витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 1000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договори позики були оформленні в письмовій формі у вигляді розписки, яка надається суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в справі №6-1662цс17 від 18.10.2017 року, відповідно до ст.1047 ЦК України письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В ст.1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути суму позики в строк та порядку, що передбачені договором. Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від розстроченої суми, якщо, інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В розписці зазначений строк повернення позики - 01.12.2016 року. Після спливу строку відповідач грошові кошти не повернув, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином, а тому просив стягнути борг з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції від простроченої суми за весь час прострочки. А також покласти судові витрати.

Відповідачем надано відзив на позов, в якому він проти задоволення позову заперечував.

В обґрунтування зазначив, що він дійсно 10 листопада 2015 року отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40800 гривень із строком повернення до 01.12.2016 року. Проте ОСОБА_5 після надання коштів став вимагати від нього повернення коштів для придбання ним мальків риби для розведення на орендованому ставку. Це було їхньою з ОСОБА_5 спільною справою. 13.11.2015 року відповідач повернув позивачу 40000 грн. в присутності свідка ОСОБА_6 . Цей факт також можуть підтвердити свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В цей же день позивач витратив ці кошти для придбання мальків риби в ТОВ «Стройкрок», що підтверджується накладною №2 від 13.11.2015 року. 08.06.2016 та 09.06.2015 року він також за письмовою розпискою отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в іноземній валюті на загальну суму 1300 доларів США що в гривневому еквіваленті на час отримання позики становило 20000 гривень і 12500 гривень, а всього розмірі 32500 грн. 17.02.2017 року в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 він повернув ОСОБА_5 в рахунок боргу грошові кошти в розмірі 1300 доларів США. Зазначена передача коштів підтверджується розпискою, в якій є підпис позивача про отримання коштів та підтвердження цих обставин свідками. Таким чином він вважає що наявна у позивача розписка не підтверджує невиконання зобов`язань, тому що він повернув йому фактично всю суму боргу. І відсутні підстави для наслідків, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Що стосується судових витрат на правничу допомогу, то вважає їх не підтвердженими. А тому просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він, спростовуючи доводи відповідача зазначив, що відповідно до вимог ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцю речей, визначених родовими ознаками або зарахування грошової суми на банківський рахунок. Відповідач не повертав йому гроші і саме у позивача знаходиться оригінал боргової розписки, що відповідно до вимог ст.545 ЦК України свідчить про невиконання боржником своїх зобов`язань. Що стосується доводів відповідача про повернення 40000 гривень та підтвердження цього факту накладною №2 від 13.11.2015 року зазначив, що зазначена накладна не підтверджує факт повернення грошей в рахунок боргу за договором позики від 10.11.2015 року. Згідно накладної гроші 40000 грн. отримало ТОВ «Стройкрок» за придбання малька короба, а отримувачем товару зазначено ТОВ «АРЕВІТА» директором якого є відповідач ОСОБА_3 відповідно із інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських організацій. Він заперечує отримання від відповідача 1300 доларів США в рахунок виконання боргових зобов`язань та свій підпис під розпискою. Вважає, що розписка, на яку посилається відповідач не містить відомостей достатніх для ідентифікації сторін, в рахунок чого здійснюється передача коштів. Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однієї сторони факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Понесені судові витрати вважає підтвердженими відповідними квитанціями. Згідно оригіналу квитанції від 29.10.2019 року оплачені послуги правничої допомоги .

ІІ. Заяви, клопотання

09.12.2019 року відповідачем подана заява про допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ( а.с.44)

12.12.2019 року подане клопотання відповідачем про розгляд справи за участю сторін та визнання явки позивача ОСОБА_1 обов`язковою.

Представником позивача в судових дебатах надано Акт наданих правничих послуг від 04.12.2020 року на суму 1200 гривень та довідка адвоката про отримання від позивача готівкових коштів в розмірі 200 гривень в якості гонорару за надання правничої допомоги за договором №26/19 від 26.10.2019року.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 06.11.2019 року по справі було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 06.02.2019 року було задоволене клопотання відповідача про розгляд справи за участю сторін, визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою та про виклик для допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8. (а.с.73)

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити і покласти на відповідача понесені судові витрати. Борг просять стягнути в гривнях. Курс долару США до гривні визначений на дату передачі коштів, зазначений в розписці та не змінювався.

Позивач суду пояснив, що 10.11.20015 року він надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 40800 грн., зі строком повернення до 01.12.2016 року, про що було складено розписку, яка досі перебуває у нього як у кредитора. 08.06.2016 року він додатково дав у борг відповідачу гроші в сумі 800 доларів США, що на день передачі в борг було еквівалентно 20000,00 грн., які також відповідач зобов`язався повернути 01.12.2016 року, що підтверджено розпискою відповідача та 09.06.2016 року він ще раз дав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 500 доларів США, що було еквівалентно на момент передачі коштів 12000,00 грн., які також відповідач зобов`язався повернути 01.12.2016 року, про що відповідачем власноруч була доповнена розписка. До теперішнього часу відповідач гроші не повернув. Заперечує, що підписував будь-які розписки про повернення боргу, тому просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник звернула увагу що оригінал боргової розписки перебуває у позивача та представлена суду як доказ. Відсутні будь-які належні письмові докази на підтвердження повернення боргу. Суд не може приймати показання свідків як доказ відповідно до вимог ч.2 ст.218 ЦК України. Допитані свідки є підлеглими відповідача. Показання допитаних свідків не підтверджують факту передачі коштів в рахунок відшкодування боргових зобов`язань відповідача. Зазначена сума боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат за період з 2.12.2016 року по 28.10.2019 року. Розрахунок 3% річних зроблених, виходячи із суми боргу 73300грн*3% річних/ на 100%/ 365 днів та * 1060 днів прострочки виконання грошового зобов`язання за період з 02.12.2016 року по 28.10.2019 року, що становить 6386 грн. Розрахунок інфляційних втрат за зазначений період становить 73300 (сума боргу)*130.24 середній індекс інфляції за період з грудня 2016 по жовтень 2019 року, який розрахований шляхом помноження індексів інфляції за наведений період, які є більшими за 100% на місяць та поділений на 100 за відрахуванням суми боргу 73300 грн. Становить 22165 грн. Всього сума боргу 101 851 грн.

Відповідач та його представник заперечували проти позову, мотивуючи тим, що відповідач в повному обсязі виконав зобов`язання по договору позики, що підтверджується накладною, де ОСОБА_5 зазначений як особа що передавала за придбання коробу 40000 грн та розпискою про отримання коштів, а також показаннями свідків, які зазначені в розписці та були присутні при передачі коштів. Також вважають безпідставними вимоги за ч.2 ст.625 ЦК України та непідтвердженими належним чином витрати на правничу допомогу.

ОСОБА_3 не заперечує факт отримання коштів. Зазначив, що в 2015 році разом з ОСОБА_5 вели спільну справу, орендували ставок. Поїхали за мальком і ОСОБА_5 не вистачило коштів 40000грн. Він надав йому кошти в рахунок заборгованості в присутності ОСОБА_6 . При цьому розписки ОСОБА_5 про отримання коштів не писав. Сказав опісля розберемось з боргами. В рахунок решти боргу він повернув позивачу 1300 доларів США на ставку в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Була складена розписка, яка була підписана ОСОБА_5 в присутності двох свідків. Вважає, що борг відшкодував в повному обсязі. Розписку ОСОБА_5 йому не повернув. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача зазначила, що є достатні докази на підтвердження того, що борг відшкодований. Судові витрати входять до предмету доказування. Вважає, що витрати на правничу допомогу є необґрунтованими належним чином. В задоволенні позову просила відмовити.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні обставини.

Згідно оригіналу розписки, яка надана позивачем, встановлено, що ОСОБА_3 , який є відповідачем у справі, 10.11.2015 року отримав від ОСОБА_1 , який є позивачем грошові кошти в сумі 40800 гривень що еквівалентно 1700 доларів США. Зобов`язується повернути борг до 01.12.2016 року. Розписка складена 10.11.2015 року та підписана. На зворотньому листі розписки є дописка датована 08.06.2016 року про отримання 800 доларів США( двадцять тисяч гривень) які також зобов`язується повернути 01.12.2016 року за підписом. І також є дописка про отримання 09.06.2016 року суми 500 доларів США (дванадцять тисяч п`ятсот гривень), які також зобов`язується повернути до 01.12.2016 року є підпис особи яка взяла кошти. (а.с.79).

При дослідженні розписки ОСОБА_3 не заперечував, що розписка та дописки до неї датовані 08.06 та 09.06.2016 року зроблені ним і що дійсно він отримав зазначені кошти від ОСОБА_1 .

Таким чином судом встановлено, що предметом спору є договори позики укладені між сторонами де ОСОБА_5 є позикодавцем, а ОСОБА_3 боржником, за якими відповідач 10.11.2015 року отримав позику на 40800 гривень, 08.06.2016 року - на суму 800 доларів що в еквіваленті до гривні на момент укладення договору згідно умов договору дорівнює 20000 гривень та 09.06.2016 року - на суму 500 доларів США в зазначеному еквіваленті до гривні -12500гривень.

Строк виконання зобов`язання зазначений в розписці - до 01.12.2016 року.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач просить стягнути борг в гривневому еквіваленті, зазначеному в договорах на загальну суму 73300 гривень, та застосувати наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання за період з 02.12.2016 року по 28.10.2019 року, що є правом позивача, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України).

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначений правовий висновок підтверджено Верховним Судом України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно частини третьої статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Судом встановлено, що боргова розписка на момент звернення з позовом знаходиться у позивача ОСОБА_1 , який є кредитором, що підтверджує , що виходячи із положень ст.545 ЦК України підтверджує, що грошове зобов`язання за договором позики не виконане, а тому вимоги позивача про стягнення боргу.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували виконання ним зобов`язань за вказаними договорами позики

Суд відхиляє та не приймає як належний достовірний доказ надану відповідачем копію розписки яка складена від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про підтвердження факту передачі в їх присутності 17.02.2017 року ОСОБА_5 в рахунок боргу від ОСОБА_3 1300 доларів США тому що відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Із тексту копії розписки вбачається, що вона складена та підписана не від імені кредитора про прийняття виконання зобов`язання, а від імені третіх осіб, які не є стороною позики. При тому ОСОБА_5 , який є кредитором заперечує як факт підписання зазначеної розписки так і факт отримання цих коштів.

Суд також не приймає та вважає не допустимими доказами з боку відповідача показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про їх присутність при поверненні відповідачем частини грошових коштів за зазначеними договорами позики ОСОБА_1 та підтвердження факту надання позивачем розписки про отримання коштів від відповідача, при тому що позивач заперечує факт написання розписки та факт передачі йому коштів за зазначеними договорами позики.

Такий висновок суду ґрунтується на положеннях ст..77 ЦПК України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А також на положеннях статті 218 ЦК України, згідно якої заперечення факту виконання правочину повинно доводитися письмовими доказами, а рішення суду не може ґрунтуватися на свідченні свідків.

На думку суду оригінал розписки, який знаходиться у ОСОБА_1 - кредитора, як раз і доводить той факт, що зобов`язання боржника із повернення боргу не виконано.

Така правова позиція викладена в правовому висновку Верховного суду у справі № 569/24347/18 від 02 вересня 2020 р.

Доводи відповідача про те що він вимагав повернути розписку, але ОСОБА_5 йому її не віддав не підтверджені доказами.

Також, судом не може бути прийнята як доказ повернення боргу кредитору надана відповідачем накладна №2 від 13.11.2015.( а.с.38)

При дослідженні зазначеної накладної встановлено, що 13.11.2015 року ТОВ «СТРОЙКРОК» відпущено, а ТОВ «АРЕВІТА» одержано через ОСОБА_1 малька короба 1000 кг на суму 40000гривень. Таким чином ОСОБА_1 виступає лише посередником між ТОВ «СТРОК» та ТОВ «АРЕВІТА» при передачі коштів за товар. Отримувачем товару є ТОВ «АРЕВІТА», керівником якого з 19.02.2013 року є ОСОБА_3 , відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «АРЕВІТА» керівником з 19.02.2013 року (а.с.54).

Таким чином є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача про стягнення суми боргу в сумі 73300 гривень.

Вирішуючи питання щодо правомірності позовних вимог про стягнення з відповідача боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, суд вважає, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, і це не оспорюється сторонами, що у відповідності до ст.82 ЦПК України не потребує доказуванню, що за умовами договорів позики частина суми - 40800грн, отримана в гривні, а решта суми боргу в розписці визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов`язання та перерахована у гривню і в подальшому вимога позивача про виконання боргових зобов`язань викладена в гривневому еквіваленті, згідно з перерахунком зазначеним в розписці, тобто без змін, визначеним на день виникнення зобов`язань

Тому з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов`язання.

За змістом норми ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач просить застосувати наслідки ч.2 ст.625 ЦК України до виниклих правовідносин за період з 02.12.2016 по 28.10.2019 року.

Перевіряючи розрахунки надані позивачем, суд при визначенні 3% річних застосовує наступний розрахунок: сума боргу 73300*3%:100%:365*1060 днів прострочки. Сума, що підлягає стягненню становить 6386 грн.

Визначаючи інфляційних втрат, суд виходить із положень статті Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» згідно якої індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При розрахунку інфляційних збитків позивача у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання суд застосовує наступну формулу - сума боргу х сукупний індекс інфляції , який є добутком щомісячних індексів інфляції за період з грудня 2016 по жовтень 2019 року: 100% - суми боргу. Так, 73300 х129.96:100% - 73300= 21960 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Сума інфляційних втрат встановлених судом є меншою ніж заявлена позивачем тому що сукупний індекс інфляції визначений позивачем в розмірі 130,24 виведений без врахування щомісячних індексів інфляції за вересень та жовтень 2019 року. З їх врахуванням сукупний індекс інфляції становить 129.96.

В решті позову слід відмовити.

Судові витрати.

Судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи входять до предмету доказування.

Процесуальний алгоритм доведення розміру витрат на професійну правничу допомогу передбачає подання стороною судового процесу: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат - разом із першою заявою по суті спору відповідно до статей 134 ЦПК України, доказів понесення судових витрат - до закінчення судових дебатів або, за попередньою заявою, протягом 5 днів після ухвалення судового рішення (у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір 1019 грн., що є 1% від заявлених позовних вимог. Також в позовній заяві заявлено про витрати на правничу допомогу за договором №26/19 від 26.10.2019 року. Попередній розрахунок на правничу допомогу складає 2 години х 500 грн. =1000 гривень.

На підтвердження до позову додано оригінал договору на правничу допомогу від 26.10.2019 року №26/19 (а.с.13-14, акт наданих юридичних послуг на суму 1000 гривень та оригінал квитанції про оплату ОСОБА_1 правничої допомоги за зазначеним договором в сумі 1000 гривень. (а.с.17-18)

В дебатах наданий акт правничих послуг на загальну суму 1200 гривень.

Таким чином, суд вважає доведеними судові витрати понесені позивачем у виді судового збору в сумі 1019 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд не приймає як доказ акт наданих правничих послуг від 04.12.2020 року на суму 1200 гривень, тому що зазначений акт не підтверджує оплату зазначених правничих послуг.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, трьох відсотків річних та інфляційних витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу 73300 (сімдесят три тисячі триста) гривень, яка складається з боргу за договором позики від 10.11.2015 року в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень, за договором позики від 08.06.2016 року в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень, за договором позики від 09.06.2016 року в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень, з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 02 грудня 2016 року по 28 жовтня 2019 року в сумі 21961 (двадцяти однієї тисячі дев?ятиста шістдесяти однієї) гривні та 3% річних від простроченої суми за час прострочення - 6386 (шість тисяч триста вісімдесят шість) гривень, а всього в сумі 101647 (ста однієї тисячі шестиста сорока семи) гривень.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати по справі, які складаються із сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 1019 (одна тисяча дев`ятнадцять) гривень та витрат на правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) гривень, а всього 2019 (дві тисячі дев`ятнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повний текст рішення складений 11.12.2020 року.

Суддя С.І. Доценко