УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/3747/16-ц

Провадження № 4-с/638/98/20

05.03.2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Подус Г.С.,

При секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, -

встановив:

25.06.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області.

Скарга обґрунтована тим, що постановою державного виконавця від 08.11.2017 року в рамках виконавчого провадження №55007992 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, у т.ч. на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «ОТП Банк», МФО 300528. Вказує, що даний рахунок використовується ФОП ОСОБА_1 для виплати заробітної плати.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, в скарзі просила суд розглядати скаргу без її участі та без участі боржника.

Представник стягувача надала до суду заяву, просила слухати справу без її участі, проти задоволення скарги заперечувала.

Державним виконавцем надано до суду копії матеріалів виконавчого провадження для огляду в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, копії матеріалів виконавчого провадження, дійшов наступних висновків.

В провадженні Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області перебуває на виконанні виконавчий лист №638/3747/16-ц.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області відкрито виконавче провадження №55007992.

В рамках даного виконавчого провадження боржнику було повідомлено про відкриття виконавчого провадження.

Більш того, копії матеріалів виконавчого провадження містять відомості про те, що боржник ФОП ОСОБА_1 був обізнаний про виконавче провадження, однак у добровільному порядку не виконує вимоги державного виконаця.

Стосовно того, що рахунок № НОМЕР_1 у АТ «ОТП Банк» призначений для виплати заробітної плати підтверджень немає. Також боржником не надано підтверджень, що він звертався до державного виконавця з доказами, що даний рахунок забезпечує його господарську діяльність.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 448 вказаного Кодексу скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. (стаття 129-1 Конституції України).

Згідно із вимогами частин першо-другої статті 14 ЦПК України ( в редакції, яка діяла на час постановлення оскарженої ухвали суду) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у пункті 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 червня 2004 року у справі "Півень проти України" суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду" ( рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00).

У рішенні від 17 травня 2005 року по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст.6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1ст.6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Закон України "Про виконавче провадження" регулює порядок здійснення виконавчого провадження, визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3 своєї постанови № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» наголошує, що «при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12)».

У відповідності зі ст. 3 ч. 3 Цивільно-процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, суд застосовує редакцію Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме на момент 14.12.2017 року.

З огляду на вищевикладене, і докази наявні в матеріалах справи та копії маеріалів виконавчого провадження, встановлено, що постанова про накладення арешту є обґрунтованою.

Суд, керуючись ст. 3, 14,81, 447 ЦПК України,

постановив:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова на протязі п`ятнадцяти днів з моменту проголошення ухвали.

У відповідності до п.п.15.5. ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя