ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Херсон

справа № 766/24196/19

провадження № 22-ц/819/905/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 12 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, зазначаючи, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.03.2016 року по справі №667/7877/15-ц за їх позовом до ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», третя особа ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» про захист прав споживачів постановлено стягнути з ТОВ «Анекс Тур» вартість сплачених туристичних послуг на користь ОСОБА_1 - 28 686 грн, на користь ОСОБА_2 - 32 529 грн, а також моральної шкоди по 5 000 грн кожному. Рішення суду було фактично виконано, гроші перераховано на рахунки позивачів.

Посилаючись на встановлений судом під час розгляду справи факт невиконання ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» договірних зобов`язань за укладеним з ними (позивачами) договором про туристичне обслуговування від 20 травня 2015 року щодо ненадання туристичних послуг у період з 28 червня до 05 липня 2015 року вартістю 68 731,00 грн, позивачі з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України просили суд стягнути з ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» на користь ОСОБА_1 11 953,55 грн інфляційних втрат та 2 961,34 грн 3% річних; на користь ОСОБА_2 - 13 554,94 грн інфляційних втрат та 3 358,06 грн 3% річних.

Рішенням суду від 12 березня 2020 року постановлено: Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 10 915,02 грн та 3% річних в розмірі 2 958,98 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 12 377,28 грн та 3% річних в розмірі 3 355,39 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» на користь держави судовий збір у розмірі 714,77 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати грошових коштів не відповідають обставинам справи, наданим доказам, та суперечать положенням частини 2 статті 625 ЦК України, норми якої не поширюються на спірні правовідносини, які виникли між сторонами та регулюються нормами Закону України «Про туризм», а визначаючи розмір процентів та інфляційних втрат до стягнення, суд належним чином його не обґрунтував, розрахунок не навів, і це перешкоджає перевірити його правильність.

Крім того, товариство зазначило, що справа розглядалась судами всіх інстанцій з 24 вересня 2015 року по 24 жовтня 2018 року, а тому відшкодування позивачам збитків та моральної шкоди відбулося лише після набрання рішенням суду чинності та надання позивачами реквізитів для оплати 05 грудня 2018 року.

При цьому, судом першої інстанції під час розгляду даної справ не було встановлено наявність в діях товариства вини чи протиправної поведінки з прострочення виконання грошового зобов`язання.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що, порушивши наявні перед позивачами грошові зобов`язання, відповідач зобов`язаний сплатити на їх користь суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. При цьому періодом прострочення суд вважав період з 28.06.2015 року по 04.12.2018 року.

В процесі розгляду справи суд встановив, що рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 21.03.2016 року у справі №667/7877/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Туристична компанія «АНЕКС ТУР», треті особи ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури», про захист прав споживачів позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Анекс Тур» на користь ОСОБА_1 28 686,00 грн, на користь ОСОБА_2 - 32 529,00 грн сплачених ними за туристичні послуги та по 5 000 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Наведене рішення суду було предметом перегляду в апеляційному і касаційному порядку та ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 30.06.2016 року і постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року залишено без змін.

05 грудня 2018 року рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 21.03.2016 року у справі №667/7877/15-ц було фактично виконано, гроші перераховано на рахунки позивачів, що підтверджується виписками з ПАТ КБ «ПриватБанк».

У справі №667/7877/15-ц судами було встановлено, що ТОВ «Туристична компанія «АНЕКС ТУР» не виконано зобов`язання за договором на туристичне обслуговування від 20 травня 2015 року, а саме: не надано туристичні послуги в період з 28 червня до 05 липня 2015 року вартістю 68 731грн з авіаперевезення, послуги тимчасового проживання з режимом харчування у Туреччині, послуги трансферу: аеропорт-готель-аеропорт та медичну страховку.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 березня 2016 року, яке набрало законної сили 30 червня 2016 року, про стягнення з відповідача на користь кожного із позивачів в рахунок відшкодування збитків та моральної шкоди грошових коштів у наведеному вище розмірі.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, виконавши рішення суду лише 05 грудня 2018 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Разом з тим, визначивши період прострочення з 28.06.2015 року, тобто з дня, коли відповідач зобов`язаний був надати позивачам послуги з туристичного обслуговування, однак не надав їх, суд не врахував, що по своїй суті укладений сторонами договір є договором про надання послуги, за умовами якого відповідач за встановлену плату зобов`язався забезпечити надання за замовленням позивачів комплекс туристичних послуг, а позивачі зобов`язалися оплатити зазначені послуги.

Отже, цей договір не передбачав обов`язку відповідача сплатити грошові кошти на користь позивачів, а такий обов`язок у нього, а звідси- і право позивачів вимагати грошові кошти, виникли на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 30.06.2016 року і саме з цієї дати відбулося прострочення боржника, яке тривало до 04.12.2018 року включно.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 05.12.2018 року (дата здійснення розрахунку) і є датою, коли зобов`язання відповідача у спірних правовідносинах припинилося.

Зважаючи на викладене та зроблену відповідачем заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин, звернувшись до суду з позовом 04 грудня 2019 року, позивачі мають право на отримання грошових коштів від відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми за час прострочення з 04.12.2016 року по 04.12.2018 року, тобто в межах трьох років з дати звернення до суду і до припинення зобов`язання виконанням.

Оскільки суд першої інстанції наведені обставини та положення норм матеріального права не врахував, здійснивши розрахунок витребуваних позивачами грошових коштів за період з 28.06.2015 року по 04.12.2018 року, ухвалене ним рішення підлягає зміні із зменшенням розміру визначених до стягнення із товариства на користь : ОСОБА_1 інфляційних втрат із 10 915,02 грн до 7 105,52 грн (28 686х1,2477 (сукупний індекс інфляції за вказаний період)) та 3% річних- із- 2 958,98 грн до 1 722,80 грн(730(кількість днів прострочення) х 2,36 грн в день); на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат із 12 377, 28 грн до 8 057,43 грн (32 529х1,2477) та 3% річних- із 3 355,39 грн до 1 971 грн (730х2,70 грн в день)).

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України у зв`язку із зміною судом апеляційної інстанції рішення суду, розподіл судових витрат підлягає зміні із зменшенням визначеного судом до стягнення з відповідача на користь держави судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог із 714,77 грн до 454,90 грн (позов задоволено на 59,2% (18 856,75х100:31 827,89); 768,40х59,2:768,40).

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах з кожного на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» підлягають стягненню понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги витрати у розмірі 470,26 гривень (1 152,60х40,8%:100), (а.с.95).

В решта частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» частково задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року змінити, зменшивши розмір визначених до стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» на користь: ОСОБА_1 інфляційних втрат із 10 915,02 грн до 7 105,52 грн та 3% річних- із 2 958,98 грн до 1 722,80 грн; на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат- із 12 377,28 грн до 8 057,43 грн та 3% річних із 3 355,39 грн до 1 971 грн; на користь держави судового збору- із 714,77 грн до 454,90 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах з кожного на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги витрати у розмірі 470,26 грн (чотириста сімдесят гривень 26 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року

Суддя Л. В. Пузанова