Провадження № 2-о/686/250/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі заявниці ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення батьківства, -

ВС Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення батьківства та просить встановити факт, що рідними батьками ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати ОСОБА_4 1905 року народження. На обґрунтування заяви вказала, що за життя у ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_4 народилось 4 дітей: ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Розділля Горлицького району Краківської області (Польща), а помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Жовква Жовківського району Львівської області; ОСОБА_6 ,1934 року народження; ОСОБА_7 ,1940 року народження; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народилась в селі Дошниця Ясловського району Краківської області Польща, заявниця по справі.

Вона має на руках скорочену копію свідоцтва про народження виданого їй воєводством Малопольське ЗАГС в Ліпінках, відповідно до якого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження Роздзєлє, Польща. Батьками зазначено: батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_11 . Копія є дійсна зі змістом акту про народження під номером НОМЕР_1 /00/UA/1937/887998 створеного 09.10.2017 року в Ліпінкі.

У 1945 році їх родина була переселена у Кіровоградську обасть (Олександрівський район) із села Розділля Горлицького повіту Краківського воєводства (Польща) в зв`язку з Угодою від0.09.1944 року між УРСР та Польським Комітетом національного визволення та поступила до першого класу, точну назву школи та села де вони проживали згадати не може. До складу родини входили: голова довру ОСОБА_3 1907 р.н.; члени родини: ОСОБА_12 , 1905 р.н., дружина голови родини, її мати; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 її сестра; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , її сестра; ОСОБА_8 , 1937 р.н. (заявниця по справі); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 її брат.

При переселенні ними було залишено (в Польщі) господарське майно, яке складалося з житлового будинку 90 куб.м, комори 97 кум.м., землі 2 га. в тому числі орної 1,05га (копія архівної довідки від 14.01.2020 року №С-10).

Одночасно з її родиною була переселена родина її діда до якої входили: голова родини: ОСОБА_13 , 1876 р.н.; члени родини ОСОБА_14 , 1877 р.н., дружина голови родини, її бабця; ОСОБА_15 , 1911 р.н.її тітка, ОСОБА_16 , 1909 р.н. чоловік тітки.

В 1947 році вона разом з батьками, братом та сестрами переїхали до Тернопільської області в м. Монастирськ.

В 1947 році до Тернопілької області в Бучачський район с. Підзамочок, переїхали її дідусь та бабуся разом з її тіткою та дядьком.

В 1948 році після переїзду, тітка ОСОБА_17 та дядько ОСОБА_18 ,звернулися до її батьків, з проханням передати їм для подальшого виховання, утримання та спільного проживання її, на той час їй було 8 років, оскільки власних дітей вони не мали і крім того для уникнення оплати податків на бездітність. Батьки погодилися на пропозицію, і вона переїхала проживати до тітки та дядька, яких стала вважати своїми батьками.

10.07.1953 року на її звернення до відділу РАЦС Бориславського МУЮ Львівської області їй було видано поновлене свідоцтво про її народження та складено актовий запис про народження, відповідно до якого вона була записана, як ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , із місцем народження Республіка Польща, Краківська область, Ясловський район село Дошниця, батьками вказані ОСОБА_18 та ОСОБА_20 .

Бажаючи виправити в актовому записі про народження №136 від 10.07.1953 року дані про своїх батьків, вона подала до Хмельницького міського відділу державної РАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву, в якій просила виправити прізвище, власного імені та по батькові батька дитини ОСОБА_18 на ОСОБА_3 , прізвище, власного імені та по батькові матері дитини ОСОБА_20 на ОСОБА_12 , а також прізвище дитини з ОСОБА_21 на ОСОБА_22 .

У відповідь на свою заяву вона отримала відповідь Хмельницького міського відділу державної РАЦС від 18.02.2020 року за №246/22.18.6-96, якою її роз`яснено про неможливість задоволення її заяви з посиланням на відсутність достатніх підстав. А тому вона просить встановити факт, що рідними батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 є батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_12 .

Заявник направила до суду заяву про уточнення вимог заяви де просить встановити факт, що рідними батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 є батько ОСОБА_3 ,, ІНФОРМАЦІЯ_2 померлий ІНФОРМАЦІЯ_11 , мати ОСОБА_4 .

Заявник та представник заявника в судовому засіданні заяву підтримали.

Представник заінтересованої особи - Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання заяви повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, перевіривши матеріали справи, дослідивши представленні по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заява задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від

11 червня 2014 року, позивач ОСОБА_19 народилась ІНФОРМАЦІЯ_12 , в Республіка Польща Краківська область Ясловський район село Дошниця, матір`ю є ОСОБА_20 , а батько ОСОБА_18 .

Як вбачаєтеся із матеріалів справи, позивач має дані, що її біологічними батьками насправді є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Оскільки заявник, як особа щодо якої встановлюється батьківство народилась ІНФОРМАЦІЯ_12 , тому при розгляді справи необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31 травня 1926 року (УССР).

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини (роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Указ Президії Верховної ради СРСР від 08 липня 1944 року скасував можливість судового встановлення батьківства, який існував згідно Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану УРСР 1926 року. В умовах воєнної диспропорції жіночого і чоловічого населення прийняте рішення про юридичне визнання лише шлюбу, зареєстрованого в компетентних органах.

Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства СРСР та союзних республік про шлюб та сім`ю 1968 року, зокрема статтей 52, 53 КпШС УРСР.

На момент виникнення правовідносин між сторонами, діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31 травня 1926 року (УССР).

Згідно з статті 32-1 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану, дитина, що народилася від особи, з якою мати дитини не перебуває в зареєстрованому шлюбі, не має права звернутися в суд з позовом про встановлення батьківства і про стягнення із зазначеної особи аліментів на утримання дитини.

У статті 2 Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» від 29 грудня 1969 № 2476-VII, передбачено, що Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР застосовується до шлюбно-сімейних правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з

1 січня 1970 року. По шлюбно-сімейних правовідносинах, які виникли до 1 січня 1970 року, Кодекс застосовується до тих прав і обов`язків, що виникнуть після введення в дію Кодексу, за винятками, встановленими наступними статтями цього Указу.

Згідно статті 6 Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» від 29 грудня 1969 № 2476-VII правила частин другої та третьої статті 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала в шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 01 жовтня 1968 року.

Відповідно до частини першої статті 7 Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» від 29 грудня 1969 № 2476-VII у відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановлення її місця проживання батьківство може бути встановлено за заявою батька. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або батька дитини або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства провадиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

- правила частин другої та третьої статті 53 КЗпШС застосовуються для встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала в шлюб у відношенні дітей, що народилися після 01 жовтня 1968 року;

- у відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року умови встановлення факту визнання батьківства передбачалися частиною першою статті 7 Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР». У разі смерті особи, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку за наявності таких умов: (а) перебування дитини на утриманні такої особи; (б) визнання особою себе батьком дитини.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Відповідно до положень ст.53 Кодекс про шлюб та сім`ю України, на яку посилалася заявниця в своїй заяві, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України.

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Як вбачається із заяви та пояснення заявника, в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 11 червня 2014 року ОСОБА_19 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_12 , матір`ю значиться - ОСОБА_20 , а батьком - ОСОБА_18 .

Будь-яких об`єктивних даних про те, що батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду не надано. При цьому, суд не бере до уваги скорочену копію свідоцтва про народження ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , оскільки заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_14 та її ім`я є ОСОБА_24 .

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_15 помер, відомості стосовно ОСОБА_12 відсутні, у зв`язку із чим безпосередньо перевірити та встановити такі обставини неможливо.

Таким чином, із врахуванням того, що заявниця просить встановити батьківство, а не факт визнання батьківства, а також відсутності висновку експертизи про біологічне походження позивачки від ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , з врахуванням того, що запис про батька та матір дитини в книзі реєстрації народжень учинено не згідно зі ст.135 СК України, суд приходить до переконання, що достатніх доказів для встановлення факту батьківства немає, а тому слід відмовити в задоволенні заяви.

Враховуючи, вищевикладене та керуючись ст.ст. 315-319 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення батьківства відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Заявник: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа: Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження знаходиться в м. Хмельницький, вул. Гагаріна,4.

Повний текст рішення складено 10.12.2020 року.

Суддя: