Номер провадження: 22-ц/813/4537/20
Номер справи місцевого суду: 496/1130/18
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи,

встановив:
27.03.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , в якому просила, відповідно до уточнених позовних вимог, стягнути з військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь матеріальну шкоду - витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 110696 грн., заподіяну в результаті смерті її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ; стягнути з військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь моральну шкоду в сумі 300000 грн., заподіяну в результаті смерті її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ; стягнути з військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її користь судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що 03.10.2016 року ОСОБА_2 , керуючи технічно справною машиною Nissan Terrano, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на околиці смт.Мангуш Першотравневого району Донецької області, другорядною автомобільною дорогою Т0523, перетинаючи головну автомобільну дорогу М14, діючи із недбалістю, внаслідок порушення правил дорожнього руху не надав транспортній машині КрАЗ 255Б1, реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснила зіткнення передньою частиною машини з правою боковою частиною машини NISSAN Terrano. Внаслідок порушення ОСОБА_2 , як особою, яка керує транспортною машиною, наведених правил безпеки дорожнього руху, спричинено пасажирам транспортної машини NISSAN Terrano, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зокрема ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син позивача, отримав тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент здійснення, що призвело до його смерті. ОСОБА_2 відповідно до вироку від 05.12.2017 року Першотравневого районного суду Донецької області був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України. В зв`язку з тим, що на поховання сина, проведення поминального обіду та спорудження надгробного пам`ятнику, позивач витратила грошові кошти, які вона просила сягнути з відповідачів на її користь, а також моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26.10.2018 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи задоволено частково.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 11555 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 18550 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 300000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3185,50 грн.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1920 грн. в рівних частках.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 26.10.2018 року в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди та судових витрат, а також в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 суми судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком від 05.12.2017 року було встановлено, що 03.10.2016 року приблизно о 15 год. обвинувачений ОСОБА_2 , керуючи технічно справною машиною NISSAN Terrano, реєстраційний номер АFЕ656, рухаючись на околиці смт.Мангуш Першотравневого району Донецької області другорядною автомобільною дорогою Т0523, перетинаючи головну автомобільну дорогу М14, діючи із злочинною недбалістю, внаслідок порушення ст.ст.14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п.16.11 «Правил дорожнього руху України», не надав дорогу машині КрАЗ 255Б1, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_4 солдата ОСОБА_4 , який рухався з право на ліво відносно транспортної машини NISSAN Terrano, реєстраційний номер НОМЕР_5 , в результаті чого транспортна машина КрАЗ 255Б1 здійснила зіткнення передньою частиною машини з правою боковою частиною машини NISSAN Terrano.

Внаслідок порушення ОСОБА_2 , як особою, яка керує машиною, наведених правил безпеки дорожнього руху, пасажирам машини NISSAN Terrano, реєстраційний номер НОМЕР_5 , спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння, що призвели до смерті; ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння; ОСОБА_6 тілесні ушкодження не спричинено.

При цьому, водій ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вказаним вироком ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» його було звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку з амністією.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального правління юстиції у Сумській області.

Відповідно до акта службового розслідування від 03.11.2016 року було встановлено, що за усним наказом начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 та старший лейтенант ОСОБА_3 , разом зі старшим сержантом ОСОБА_6 та старшим матросом ОСОБА_5 , на власному автомобілі NISSAN Terrano, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вирушили до міста Нікольске для отримання волонтерської допомоги для ремонту бойової техніки. Вказаний транспорт під керуванням ОСОБА_2 потрапив в дорожньо-транспорту пригоду, зіткнувшись з автомобілем військової частини польова пошта НОМЕР_4 - КрАЗ 256 під керуванням солдата ОСОБА_4 , внаслідок зазначеної пригоди ОСОБА_3 загинув. Згідно з вказаної довідки ОСОБА_3 загинув під час виконання службових обов`язків.

Відповідно до довідки вих. №569 від 07.05.2018 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , транспортний засіб NISSAN Terrano, реєстраційний номер НОМЕР_5 , на бухгалтерському обліку, а саме як на балансовому так і позабалансовому рахунках з 2016 року по теперішній час не рахувався та не перебував.

Відповідно до роздавальної відомості №158 на виплату допомоги на поховання загиблих (померлих) адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам, та військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, військової частини НОМЕР_1 за грудень 2016 року ОСОБА_1 було виплачено компенсацію у розмірі 6995 грн.

Відповідно до накладної №72 від 06.10.2016 року за копання, засипання могили, транспортні послуги та поминальний обід позивач сплатила у розмірі 17140 грн.

Згідно з накладної №49 від 12.11.2016 року позивач на поминальний обід та транспортний засіб витратила 3340 грн.

Відповідно до накладної №42 від 01.09.2017 року позивач на поминальний обід витратила 5200 грн.

Згідно з квитанції до прибуткового касового ордера від 19.10.2017 року за виготовлення та установку пам`ятника ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 сплатила 85000 грн.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи, суд першої інстанції виходив з наступного.
Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.09.2017 року №94, відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 року №975 батьку та матері загиблого 03.10.2016 року ОСОБА_3 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 500 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 725000 грн. у рівних долях кожному. Тобто позивач отримала одноразову грошову допомогу у розмірі 362500 грн.

Відповідно до листа від Буринської міської ради Сумської області ОСОБА_1 міською радою була надана одноразова грошова допомога як члену сім`ї загиблого учасника АТО у сумі 3000 грн. на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 01.06.2017 року №50, та у сумі 15000 грн. на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 22.11.2017 року №109. Також відповідно до листа ОСОБА_1 призначено щомісячну допомогу у розмірі 500 грн. на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 22.03.2018 року №62.

Також відповідно до листа за вих. №07-10/775 від 12.06.2018 року наданого Управлінням праці та соціального захисту населення Буринської районної державної адміністрації Сумської області було встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до районної Програми соціального захисту населення на 2017-2021 роки, затвердженої рішенням Буринської районної ради від 21.12.2016 року, надавалася щомісячна матеріальна допомога за рахунок коштів районного бюджету як сім`ї загиблого учасника антитерористичної операції в сумі 6000 грн. (по 500 грн. щомісяця), надавалась грошова допомога на відшкодування за встановлення пам`ятника загиблого учасника АТО в сумі 38000 грн. Також в даному листі було зазначено, що відповідно до «Обласної програми соціального захисту населення на 2017-2021 року», затвердженої рішенням Сумської обласної ради від 22.12.2016 року, в 2017 році ОСОБА_1 надана матеріальна допомога відповідно до Порядку використання коштів обласного бюджету для надання одноразової матеріальної допомоги особам, які отримали травму поранення, контузію, каліцтво або захворювання при виконанні службового обов`язку під час антитерористичної операції та сім`ям загиблих (тих, що пропали безвісти), померлих при виконанні службового обов`язку підчас антитерористичної операції в сумі 50000 гривень, на поліпшення житлово-побутових умов проживання в сумі 17000 гривень та надавалась грошова допомога на відшкодування за встановлення пам`ятника загиблого учасника АТО в сумі 12000 гривень.

Відповідно до довідок, виданих Буринською центральною районною лікарнею ім.проф. М.П. Новаченка, позивач зверталась неодноразово за медичною допомогою та знаходилась на «Д» обліку.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як передбачає ст.2 Закону України ««Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Наведене однозначно свідчить про те, що церемонія поминання не відноситься до поховання.

Більше того, зі змісту правових норм статті другої Закону України «Про поховання та похоронну справу» випливає, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями.

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Задовольняючи позов частково суд виходив зі ст.2 Закону України «Про поховання та похорону справу», яка також була роз`яснена постановою Верховного Суду України від 19.03.2018 р. по справі № 554/1793/15-ц, в якій Верховний Суд України зазначив, що витрати на поминальні обіди 9 днів, 40 днів, 1 рік НЕ входять до витрат на поховання, а тому стягуючи суми з відповідачів, суд врахував тільки витрати на пам`ятник, копку та закапування могили та транспортні послуги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд врахував, що шкоду було спричинено саме ОСОБА_2 , однак, оскільки подія відбулася під час виконання ОСОБА_3 службових обов`язків, суд вважав за необхідне стягнути витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника з обох відповідачів. З урахуванням вже виплачених органами місцевого самоврядування сум цільовим призначенням на спорудження пам`ятника та поховання залишок складає 37100 грн., що складає 18550 гривень з кожного співвідповідача, однак відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 була сплачена сума цільовим призначенням на спорудження пам`ятника та поховання в розмірі 6995 грн., тому з військової частині стягненню підлягає сума 11555 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права .

Враховуючи викладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення немає.

Колегія суддів, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2018 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.03.2020 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М.Драгомерец ький