ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 березня 2020 року

м. Харків

справа № 643/16545/19

провадження № 22-ц/818/1415/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

Учасники справи:

Позивач АТ КБ «Приватбанк»,

Відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою акціонерного товариства Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 листопада 2019 року, ухвалене суддею Задорожною А.М., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ « Приватбанк» звернувся до суду із вказаними позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви №б/н від 05.10.2012 відповідач отримав кредит в розмірі 31500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Взяті на себе зобов`язання позивач виконав у повному обсязі надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. Відповідач не надавав позивачу вчасно грошові кошти для погашення заборгованості, чим порушив зобов`язання за договором. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань утворилася заборгованість, яка станом на 05.09.2019 складає 65060,75 грн., з яких 25095,53 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17439,29 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18141,50 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 810,11 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3074,32 грн. штраф (процентна складова). На підставі викладеного просив позов задовольнити.

У зв`язку із чим просить стягнути з відповідачки на користь АТ КБ ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 65060,75 грн. та покласти на відповідачку витрати пов`язані з розглядом справи у суді.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати. На думку апелянта, судом неповно, не всебічно та не об`єктивно досліджено обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Також вважає, що судом допущено однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представник позивача не брав участь у судовому засіданні та, а суд першої інстанції в порушення вимог ст. 12 ЦПК України не роз`яснив позивачу його право щодо надання додаткових доказів. У зв`язку із чим позивачем не було надано додаткових доказів на підтвердження своїх вимог та вказані докази надані до суду апеляційної інстанції. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідачем не оспорювався та не визнався недійсним договір, як і не оспорювалося укладання чи не укладання договору, а отже відповідач погодився зі всіма умовами кредитного договору. Вказує, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту. Заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості (в розрахунку заборгованості це графа «Тіло кредиту на звітню дату») та простроченої (графа «Тіло кредиту прострочене на звітню дату»). Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були поверненні у строк, передбачений договором. Основними вимогами банку за кредитним договором є повернення наданих кредитних коштів та отриманні відсотків за їх користування, і ця умова є істотною при наданні кредитних коштів. Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача за кредитним договором №б/н від 10.08.2016 процентів за користування кредитними коштами, а також неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, не надав суду доказів на підтвердження суми отриманої відповідачем в кредит та обставини отримання відповідачем кредитних коштів шляхом отримання готівкою, використання банківської картки тощо.

Судова колегія не в повній мірі погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідачем з метою отримання кредитної картки заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», враховуючи яку, а також зміст розрахунку заборгованості за такою заявою (договором), відповідач висловив згоду на укладення договору з банком шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодився, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.11).

До Анкети-заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/» (а.с.13-27).

Відповідно до довідки Банку відповідачу в межах підписаного кредитного договору №б/н були видані такі кредитні картки: НОМЕР_1 терміном дії 03/16; 207684 терміном дії 11/19; 019947 терміном дії 08/20 , 524197 терміном дії 03/22 (а.с.42).

Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача (договір б/н), 05.10.2012 року останньому було встановлено кредитний ліміт 0 грн., який змінювався та з 13.06.2018 став дорівнювати 31500 грн., а 17.04.2019 року знов був змінений та встановлений 0 грн. (а.с. 88).

За випискою з карткового рахунку відповідача за період з 05.10.2012 по 05.09.2019 кредитний ліміт дорівнює 0, всього прихід «422890,03 CR», всього розхід «419459,44», відповідач користувався кредитними коштами Банку, періодично сплачуючи заборгованість за наданим кредитом (а.с.57-87).

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за розрахунком позивача утворилася заборгованість, яка станом на 05.09.2019 складає 65060,75 грн., з яких 25095,53 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17439,29 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18141,50 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 810,11 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3074,32 грн. штраф (процентна складова).

З копії Статуту вбачається, що згідно рішення Єдиного акціонера АТ КБ «ПриватБанк» від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 77-79).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із викладеного вбачається, що передумовою виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за тілом кредиту, яка складається з: 25095,53 грн - заборгованості за тілом кредиту, 17439,29 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту (а.с. 8-10).

Однак, із розрахунку заборгованості за період з 05.10.2012 року по 05.09.2019 року вбачається, що всього за цей період на погашення заборгованості ним внесено 55499 грн 81 коп.

Колегія суддів, перевіривши зазначені доводи скаржника приходить до висновку, що тіло кредиту за звітний період підлягає стягненню.

Проте тіло кредиту прострочене на звітну дату стягненню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.).

Колегія суддів враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема,заборгованість за процентами, пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У анкеті-заяві позичальника від 05.10.2012 року процентна ставка не визначена (а.с. 11).

Крім того, у цій заяві неможливо визначити чи зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

Із матеріалів, наданих Банком встановлено, що перша кредитна картка ОСОБА_1 видана 05.10.2012 року, строком дії до 03/16.

Із виписки особового рахунку вбачається, що станом на час видачі картки 05.12.2012 року відповідачу був встановлений кредитний ліміт о грн. та після здійснення такої операції за відповідачем одразу обліковувалася заборгованість у розмірі 71 606 грн. 23 коп.

При цьому, згідно розрахунку заборгованості зазначена сума в графах «сальдо поточної» та «сальдо прострочегної заборгованості» не відображено.

До 30.05.2015 року відсотки відповідачу не нараховувалися.

Між тим відповідач вносив значні суми на погашення заборгованості.

При цьому суми внесені на погашення заборгованості згідно виписки з особового рахунку не відповідають сумам, зазначеним у розрахунку.

В результаті якої транзакції у відповідача виникла заборгованість у розмірі 71 6060, 23 коп. та баланс на початок кредитного періоду одразу становив зазначену суму із наданих доказів встановити не виявилося можливим.

Крім того, із розрахунку позивача встановлено, що відсотки, які нараховувалися всупереч умовам договору погашалися за рахунок кредитних коштів.

Оскільки сума грошових коштів, сплачених за наданим кредитом у період з 05.10.2012 року по 05.09.2019 року перевищує суму витрачених клієнтом кредитних коштів, з урахуванням того, що походження заборгованості відображеної на початок кредитного періоду 05.10.2012 року не встановлено, то правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна