Справа № 656/782/20
Номер провадження 2/656/198/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року смт. Іванівка.

Іванівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючий - суддя Ференц Р.І.,

секретар судового засідання - Малишевська Т.М.,

за участі учасників цивільного провадження:

позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - представник позивача не з`явився,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в смт. Іванівка Іванівського району Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції сторін по справі.

28.09.2020 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало до Іванівського районного суду Херсонської області позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11.01.2013 року у розмірі 21099,00 грн. станом на 24.09.2020 року, та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11.01.2013 року. На виконання зобов`язань за договором, банк надав відповідачці кредит. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між банком і позичальником договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та витягу з «Тарифів».

Позивача в позові зазначає, що відповідачка ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідачки у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідачки щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговувалася відповідачка.

Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до положень умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті озивача (www.privatbank.ua) АТ КБ "ПриватБанк", що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ №22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Чим скористалася відповідачка, отримавши грошові кошти у позивача, у зв`язку з чим останній просить стягнути заборгованість в загальній сумі 21099,00 грн. станом на 24.09.2020 року, яка складається з 8915,71 грн. заборгованосоті по тілу кредиту, 3115,44 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 9067,85 грн. заборгованості за пенею.

Відповідачка ОСОБА_1 заперечила проти висунутого позову в частині стягнення з неї нарахованих відстостків і пені, погодується з існуючим боргом по тілу кредиту, але не в повному обсязі, оскільки проводила погашення заборгованості, і згідно отриманої нею інформації від банку при допомозі послуги «Приват24», сума і заборгованості за кредитом по такій інформації становить меншу суму ніж сума боргу згідно позовної заяви. Стверджує, що кредитні картки отримувала, проводила розрахунки при допомозі кредитних карток, проводила повернення знятих грошових коштів, яки йрозмір процентів нараховували не знала. Просить відмовити АТ КБ «ПриватБанку» в задоволенні позовної заяви.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивачем до суду 01.10.2020 року було подано клопотання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, і розглянути без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачем через канцелярію суду 13.11.2020 року та 27.11.2020 року подано клопотання про перенесення на інший день слухання справи для надання їй можливості укласти мирову угоду, додано копії чеків про оплати, інформацію на паперовому носії отриману при допомозі здійсненого доступу до системи послуг банку через web-версію без звернення у відділення банку з отриманням балансу та руху коштів по своїх рахунках, та їх реквізитів а також здійснені платежі по реквізитам рахунку.

Інших заяв, клопотань від сторін по справі на адресу суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в справі з викликом сторін та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін і розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження призначено на 13.11.2020 року.

У судові засідання 13.11.2020 року, 27.11.2020 року, 08.12.2020 року, 10.12.2020 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» не з`явився.

До суду 01.10.2020 року позивачем було подано клопотання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, і розглянути без участі представника позивача.

Відповідачці ОСОБА_1 було повідомлено про судові засідання, які призначалися 13.11.2020 року, 27.11.2020 року, 08.12.2020 року, 10.12.2020 року, оскільки прибула в судове засідання, дала усні пояснення з приводу поданого позову.

Судове засідання 08.12.2020 року не відбулося по причині участі судді в семінарі згідно виданого наказу в суді, у зв`язку з чим перенесено судове засідання на 10.12.2020 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами 11.01.2013 року оскільки ОСОБА_1 стала клієнтом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та отримала кредитну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку». Виникнення спірних правовідносин підтверджується підписанням анкети-заяви відповідачкою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», отриманням платіжної картки НОМЕР_1 з датою відкриття 11.01.2013 року та терміном дії до 11/16 року, а також платіжної картки НОМЕР_2 з датою відкриття 04.08.2016 року та терміном дії до 05/20 року.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», що вбачається згідно долученого до позовної заяви Статуту АТ КБ «ПриватБанк».

Судом встановлено, що позивачем відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

Сторони по справі не заперечили, і підтвердили, що докази, які долучені до справи, підтверджують факт виникнення відповідних обставини 11.01.2013 року при укладенні і підписанні анкети-заяви, позивачем видано, а відповідачкою отримано банківську картку, позивачем зараховано грошові кошти на картковий рахунок, а відповідачкою розпочато використання наданих позивачем грошових коштів.

Позивачем в підтвердження виникнення, продовження та існування спірних правовідносин до дня звернення в суд було надано докази, якими підтверджує позивач існування правовідносин і виконання зі своєї сторони усіх умов договору - видано відповідачці згадані платіжні картки, здійснено перерахування грошових коштів на видані платіжні картки при допомозі встановлення кредитних лімітів.

Відповідно до виявленого бажання, відповідаці було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому змінювався в сторону збільшення 25.07.2014 року до 500,00 грн., 08.10.23016 року до 2000,00 грн., 31.01.2017 року до 3000,00 грн.

Згідно із наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 24.09.2020 року становить 21099,00 грн., яка складається з 8915,71 грн. заборгованості по тілу кредиту, 3115,44 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 9067,85 грн. заборгованості за пенею.

Згідно з наданої відповідачкою інформації станом на 27.11.2020 року отриману при допомозі здійсненого доступу до системи послуг банку через web-версію без звернення у відділення банку з отриманням балансу та руху коштів по рахунках, та їх реквізитів вбачається зазначення угоди від 11.01.2013 року, що співвідноситься з датою виникнення правовідносин, а також зазначення №№ угод/ рахунків НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , що відповідає виданим відповідачці платіжної картки НОМЕР_1 з датою відкриття 11.01.2013 року та терміном дії до 11/16 року, а також платіжної картки НОМЕР_2 з датою відкриття 04.08.2016 року та терміном дії до 05/20 року. Згідно інформації станом на 27.11.2020 року заборгованість відповідачки за № угоди/рахунку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 угода №SAMDN6273 від 11.01.2013 року становить в сумі 5531,15 грн.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем подано позов про стягнення з відповідачки заборгованість за кредитним договором станом на 24.09.2020 року із заборгованістю по тілу кредиту в сумі 8915,71 грн., із заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 3115,44 грн. та заборгованості за пенею в сумі 9067,85 грн., на час розгляду в суді встановлено, оскільки відповідачем надано докази якими підтверджено,що існуюча заборгованість за кредитним договором меншому розмірі ніж ціна позову, однак позивач до часу винесення рішення не подав уточнення позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з врахуванням наступного.

Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази сторін по справі, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.

Суд встановив, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері споживчого кредитування, які регулюються нормами Розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та Главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України.

Згідно із наданих доказів позивачем вбачається заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 24.09.2020 року становить 21099,00 грн., яка складається з 8915,71 грн. заборгованості по тілу кредиту, 3115,44 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 9067,85 грн. заборгованості за пенею.

Згідно із наданих доказів відповідачем, які отримані при допомозі системи послуг позивача через web-версію без звернення у відділення банку вбачається заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом 27.11.2020 року на становить в сумі 5531,15 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 11.01.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", «Універсальна Gold», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", «Універсальна Gold», та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Разом з тим, суд звертає увагу, що наданий позивачем Витяг з Тарифу обслуговування кредитних карт не лише не містить підпису відповідача, але з тексту Витягу вбачається про зміни процентної ставки по кредитним карткам "Універсальна", "Універсальна ГОЛД" а також змінено тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна ГОЛД", розмір процентної ставки та пені.

При цьому, не вбачається, що відповідач був обізнаний та погодився з такими умовами банку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (11.01.2013 року) до моменту підготовки позовної заяви як звернення до суду із вказаним позовом (01.10.2020 року). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, суд доходить до висновку, що відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставинПри цьому, згідно з положеннями ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами № б/н від 11.01.2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України. Одним із принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору». Таку правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, провадження №14-131цс19.

Таким чином, позовні вимоги банку щодо стягнення з відповідачки 3115,44 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, а також 9067,85 грн. заборгованості за пенею за період з 11.01.2013 року по 24.09.2020 року задоволенню не підлягають.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статями 625,1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Також суд враховує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір №б/н від 11.01.2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою, як позичальником, кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Окрім цього, згідно з нормами законодавства та практики Верховного Суду положення ст. 551 ЦК України можуть бути застосовані не тільки до неустойки, штрафу, пені, але й до нарахувань, передбачених у ст. 625 ЦК України. Згідно правової позиції, яка здійснена у постанові Великої Палати Верховного Суду 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, викладений підхід щодо відповідності засадам добросовісності, розумності, пропорційності та справедливості має застосовуватися для визначення розміру та оцінки адекватності будь-якої відповідальності за порушення зобов`язання і оскільки розмір річних є користю для кредитора, суд може її не застосувати.

Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідачки ОСОБА_1 суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 8915,71 грн. станом на 24.09.2020 року.

За таких обставин, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 3115,44 грн. та в частині нарахованої пені в розмірі 9067,85 грн. станом на 24.09.2020 року.

Ухвалюючи рішення судом враховане те, що між сторонами мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги позивача - було відкрито розрахунковий рахунок, було надано грощові кошти, які відповідачка використовувала. В підтвердження існування обставин позивачем надано належні докази.

При постановленні рішення суду, в дотримання вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладені обставини, суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, стягує із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 11.01.2013 року у розмірі 8915,71 грн. станом на 24.09.2020 року, в іншій частині позовних вимог, що стосується стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 3115,44 грн. та в частині нарахованої пені в розмірі 9067,85 грн. станом на 24.09.2020 року суд позивачу відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати в цій справі складаються з судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно долученої до позовної заяви оригіналу платіжного доручення PROM1B259G від 01.10.2020 року вбачається, що позивачем було оплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 зі змінами, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, поданою юридичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

На час звернення в суд з позовом 1,5 відсотка ціни позову становить 316,48 грн. (21099 х 1,5% = 315,48), а 1 розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 2102,00 грн.

Позов задоволено частково, і вирішено стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у сумі 8915,71 грн., у зв`язку з чим розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача становить 2102,00 грн., оскільки 1,5% від задоволеної ціни позову становить 133,70 грн. (8915,71 грн. х 1,5 % = 133,70), що є менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 2102,00 грн.

Оскільки зважаючи вимогу позивача про стягнення з відповідачки оплачений судовий збір, суд задовольняє таку вимогу, і приходить до висновку, що з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача оплачений ним судовий збір.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Також відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки такі не обирадися.

Керуючись ст. ст. 3,4,5,12,23,27,28,76-81,95, 141, 258,259,263, 265 ЦПК України, ст. ст.207, 526-530, 626,628,633,634, 638, 1054 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути в користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 11.01.2013 року у розмірі 8915,71 грн. по тілу кредиту станом на 24.09.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

В іншій частині позовних вимог товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3115,44 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 9067,85 грн. заборгованості за пенею відмовити.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Іванівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1 Д;

адреса для листування: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50;

.

Відповідач: ОСОБА_1

місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,

паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 виданий 03.01.2013 року Іванівським РС УДМС України в Херсонській області.

РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_6 .

Повний текст судового рішення складено 15.12.2020 року.

Суддя Р.І. Ференц