ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1319/20 Номер провадження 22-ц/814/2579/20Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т. М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник відповідача адвокат Кондратов М.І.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Мороз Т. М., повний текст рішення складено 15 жовтня 2020 року

та додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Мороз Т. М., повний текст складено дата не вказана

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором всього у розмірі 139 488,79 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву від 23.09.2013 року, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 2 000 грн. Підписана заява разом з «Умовами на правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 у порушення умов договору у встановлений строк не проводив чергові платежі. Станом на 30.04.2020 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 139 488,79 грн., з яких 1951,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 128 919,09 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1500 грн. нарахована пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина), 6 618,51 грн. штраф (процентна складова). АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказаний розмір заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у анкеті-заяві позичальника від 23.09.2013 року відсутні дані про суму кредиту чи кредитного ліміту, дані про видачу картки, її виду, номеру та строку дії та не зазначена процентна ставка по кредиту. Згідно розрахунку заборгованості, що відповідає умовам анкети-заяви, вбачається, що в ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед банком, оскільки у наданій банком виписці взагалі не вказано жодного рахунку. Не містить вказана виписка й обов`язкових її реквізитів. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка про умови кредиту та Умови надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та повідомив споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Додатковим рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, наявні достатні правові підстави для стягнення з позивача АТ КБ «Приватбанк» витрат, пов`язаних з правничою допомогою на користь відповідача ОСОБА_1 у розмірі 7 000 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приват Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських коштів, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 23.09.2013 року. У вказаній заяві, підписаній відповідачем, зазначено персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. На підставі вказаної заяви позичальнику ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 , на яку встановлено початковий кредитний ліміт. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Вважає, що кредитний договір повністю відповідає вимогам ч.2 ст. 208, ч.1 ст. 207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину. Спірний кредитний договір є публічним договором, умови якого відповідно до ч.2 ст. 633 ЦК України є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком. Згідно виписки про рух коштів на картковому рахунку, відповідачу ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що він неодноразово знімав кредитні кошти через банкомат, придбавав продукти харчування, ліки, сплачував комунальні послуги, здійснював перерахування на інші рахунки, поповнював рахунок в терміналі самообслуговування, а отже, підтверджується факт отримання ним кредитної картки «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, зокрема розрахунок заборгованості, у якому вказані складові розміру заборгованості за тілом кредиту, відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, відповідачем ці докази не були спростовані. Звертає увагу, що кредитний договір укладений між сторонами, є дійсним, а тому підлягає виконанню. Посилається на відповідні судові рішення Верховного Суду, які судом першої інстанції не враховані. Також вказує на те, що відшкодування понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. не відповідає критеріям розумності, співмірності, справедливості і підлягає зменшенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 23.09.2013 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т.1 а.с. 18).

У заяві зазначено, що відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (т.1 а.с. 19-51).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 30.04.2020 року становить 139 488,79 грн., з яких 1951,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 128 919,09 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1500 грн. нарахована пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина), 6 618,51 грн. штраф (процентна складова) (т.1 а.с. 7-15).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні дані про суму кредиту чи кредитного ліміту, дані про видачу картки, її виду, номеру та строку дії та не зазначена процентна ставка по кредиту. У наданій банком виписці взагалі не вказано жодного рахунку. Не містить вказана виписка й обов`язкових її реквізитів. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з даними Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку ознайомився та погодився відповідач, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів та неустойки саме у тому розмірі і порядку нарахування, про який зазначає позивач.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В якості доказу по справі позивач надав виписку за договором №б/н станом на 07.05.2020 р. на ім`я ОСОБА_1 (т.1 а.с.11-15).

Представник відповідача заперечує проти цього доказу, вважає, що він є неналежним та недопустимим доказом, проте, колегія суддів, виходячи зі змісту вище вказаної норми, приходить до висновку про те, що вказаний доказ достовірно підтверджує факт укладення відповідачем кредитного договору 23.09.2013 р. Сторона відповідача не спростувала цей доказ.

Із виписки по договору вбачається, що на картку відповідача 23.09.2013 р. був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн., 27.09.2020 р. ОСОБА_1 здійснив переказ особистих коштів у розмірі 20,00 грн. (поповнення картки) із зазначенням у виписці саме прізвища платника « ОСОБА_1 », 02.10.2013 р. відбулося збільшення кредитного ліміту 2 000 грн., 29.10.2013 р. платником ОСОБА_1 здійснено переказ особистих коштів (поповнення картки) у розмірі 20,00 грн., крім цього, позичальником регулярно проводилися з картки платежі на поповнення мобільного телефону із зазначенням конкретного номеру телефону, придбавалися продукти харчування, проводилися щомісячно списання платежів за страховку «Захист на кожен день», 22.09.2014 р. поповнення картки в терміналі самообслуговування у розмірі 100,00 грн., 02.10.2014 р. переказ з картки через банкомат у розмірі 50,00 грн., 21-22.02.2015 р. зняття готівки в банкоматі у розмірі по 27 грн., у період з 4 по 24.03.2015 р. 9 разів знімалася готівка в банкоматі у розмірі від 10 грн. до 50 грн., у період з 27 по 31.05.2015 р. 8 разів знімалася готівка в банкоматі у розмірі від 30 грн. до 100 грн. тощо.

Згідно довідки (т.1 а.с. 17) ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 23.09.2013 р. була надана кредитна картка за № НОМЕР_1 , дата відкриття 23.09.2013 р., термін дії 08/17.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що кредитний договір між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 є укладеним, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів не виконував, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту у повному обсязі.

Заперечення ОСОБА_1 про недоведеність отримання ним кредиту є безпідставними, оскільки такі доводи спростовуються підписаною ОСОБА_1 заявою-анкетою про отримання кредиту (а.с. 18), що містяться в матеріалах справи. На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 була надана картка № НОМЕР_1 (т.1 а.с.17), у рахунок часткового погашення заборгованості за спірним кредитним договором він неодноразово вносив кошти на відкритий на його ім`я рахунок, чим визнавав отримання кредитних коштів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки по його картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а. с. 11 - 15), яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).

В частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, нарахованої пені та штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві анкеті позичальника від 23 вересня 2013 року процентна ставка не зазначена (а. с. 8).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, пеню за несвоєчасне погашення кредиту і штраф за порушення строків платежів.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 лютого 2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено той факт, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин 23.09.2013 року і до моменту звернення до суду із вказаним позовом - 17.07.2020 року.

Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем, не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 вересня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Таким чином, колегія судді вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 128 919,09 грн., нарахованої пені у розмірі 1500,00 грн., штрафів в розмірі 500 грн. (фіксована частина), 6 618,51 грн. (процентна складова).

Такі висновки відповідають також й правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З урахуванням викладеного вище, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу, то згідно ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті, яка передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

По справі вбачається, що позивачем у суді першої інстанції таке клопотання не заявлялося.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 2 102 грн. судового збору при подачі позову до суду першої інстанції та 3 153 грн. за подачу апеляційної скарги (т.1 а.с. 1, т.2 а.с.79,88).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 73,57 грн. судового збору ((2102грн. + 3153 грн)*1,4%).

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», підлягає зміні додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року шляхом зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які стягнуто з позивача на користь відповідача.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 2,3, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1951,19 грн. та на відшкодування понесених позивачем судових витрат - 73,57 грн., а всього стягнути 2 024,76 грн. (дві тисячі двадцять чотири гривні 76 копійок).

В іншій частині рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6 902,00 грн. (шість тисяч дев`ятсот дві гривні 00 коп).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов