Апеляційне провадження № 22-ц/824/2482/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи 357/11534/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші»,

відповідачі: ОСОБА_1 ,

Державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов Вячеслав Анатолійович,

Товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», подану його представником Танцюрою Юлією Борисівною,

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Кошель Б.І.,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ТДВ «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В.А. про визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 05 липня 2014 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ Агрофірма "Матюші" договір оренди землі, за яким передав в оренду товариству свою земельну ділянку строком на 10 років. 18 серпня 2014 року проведено державну реєстрацію зазначеного права оренди.

14 лютого 2018 року від ОСОБА_1 отримано повідомлення про розірвання договору оренди в односторонньому порядку на підставі пункту 33 договору оренди, у зв`язку з невиконання належним чином ТОВ Агрофірма "Матюші" зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2016, 2017 роки.

В березні 2018 року товариству стало відомо, що 17 лютого 2018 року на підставі вказаного повідомлення про розірвання договору оренди з ТОВ Агрофірма "Матюші" державний реєстратор Міхачов В.А. прийняв рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на земельну ділянку, та 19 лютого 2018 року орендодавець ОСОБА_1 уклалав з ТДВ "Шамраївський цукровий завод" договір оренди, за яким передав останньому в оренду вказану земельну ділянку, з проведенням державної реєстрації права оренди на земельну ділянку від 5 березня 2018 року.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 здійснив розірвання договору оренди в односторонньому порядку за відсутності підстав, визначених договором оренди, що є порушенням норм статті 31 Закону України «Про оренду землі», статті 525 ЦК України, частини першої статті 651 ЦК України, а тому цей правочин підлягає визнанню недійсним в судовому порядку на підставі норм частини першої статті 203 ЦК України, частини першої та третьої статті 215 ЦК України з метою відновлення порушеного права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші". Укладення в подальшому оспорюваного договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" від 19 лютого 2018 року порушує норми частини першої статті 792 ЦК України, частини першої статті 95 ЗК України, статті 13, частини другої статті 24, частини другої статті 25, статті 32 Закону України «Про оренду землі» та умови договору оренди земельної ділянки, укладеного з орендарем ТОВ Агрофірма "Матюші", а тому оспорюваний договір оренди землі від 19 лютого 2018 року підлягає визнанню недійсним. Державний реєстратор Міхачов В. А . не перевірив відповідність заявлених прав і поданих документів ОСОБА_1 про розірвання договору оренди з ТОВ Агрофірма "Матюші" та прийняв рішення щодо припинення права оренди на земельну ділянку та державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку на підставі договору від 19 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" з порушення норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на те, що внаслідок розірвання відповідачем ОСОБА_1 в односторонньому порядку договору оренди з позивачем ТОВ Агрофірма "Матюші" і передачі земельної ділянки в оренду ТДВ "Шамраївський цукровий завод" за оспорюваним договором, орендаря ТОВ Агрофірма "Матюші" незаконно було позбавлено права оренди земельної ділянки, а тому з метою відновлення прав на земельну ділянку позивач просив визнати недійсним, вчинений відповідачем ОСОБА_1 , правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди з ТОВ Агрофірма "Матюші", визнати недійсним оспорюваний договір оренди від 19 лютого 2018 року та скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди: індексний номер: 39731713 від 17.02.2018 о 11:43:36; рішення державного реєстратора Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40001878 від 05.03.2018 о 15:28:11.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року позов ТОВ Агрофірма «Матюші» задоволено частково.

Визнано недійсним односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди № б/н від 05.07.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 за вих. № б/н від 14.02.2018.

Визнано недійсним договір оренди землі № б/н від 19.02.2018, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ Агрофірма «Матюші» Танцюра Ю.Б. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову у вказаній частині. Також просить змінити рішення в частині мотивів задоволення позовних вимог та надати правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам належного виконання ТОВ Агрофірмою «Матюші» зобов`язань із виплати орендної плати ОСОБА_1 та встановити відсутність підстав для дострокового розірвання договору оренди від 5.07.2014 в односторонньому порядку. Просила вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що суд не надав оцінки обставинам відсутності підстав для односторонньої відмови від договору оренди. Суд першої інстанції лише формально констатував недотримання ОСОБА_1 процедури розірвання правочину в односторонньому порядку, зазначивши про наявність спору між сторонами щодо повної та своєчасної виплати орендної плати, однак, всупереч ст.. 263 ЦПК України, не вирішив такий спір та не надав оцінку доказам. Вважала, що односторонній правочин ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди від 5.07.2014 підлягав визнанню недійсним в судовому порядку на підставі норм частини першої статті 203, частин першої та третьої статті 215 ЦК України не лише з огляду на порушення ОСОБА_1 процедури розірвання договору, але і у зв`язку з відсутністю фактичних обставин, які свідчили про наявність підстав для такого розірвання.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо невірно обраного позивачем способу захисту в частині вимог про скасування оскаржених рішень державного реєстратора, оскільки такі вимоги не є похідними від вимог про визнання оспорюваних правочинів недійсними.

В судовому засіданні представник позивача Танцюра Ю.Б. підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній. Просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині. В частині задоволених позовних вимог просила змінити підстави та мотиви, з яких виходив суд, задовольняючи позовні вимоги в цій частині.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належно, проте про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,8305 га з кадастровим номером :01:005:0011, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

5 липня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець ОСОБА_1 передав, а орендар ТОВ Агрофірма «Матюші» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,8305 га, кадастровий номер :01:005:0011, яка розташована в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району, строком на 10 років.

18 серпня 2014 року державним реєстратором Матушевич О.В. реєстраційної служби Білоцеківського МРУЮ Київської області було проведено державну реєстрацію вказаного договору оренди землі, за індексним номером 15204236, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав (а.с. 12 том 1).

За пунктом 6 договору оренди сторони передбачили, що орендна плата нараховується та видається орендарем у розмірі 3 (три) % від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913,84 грн. Додатковими умовами є оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках площею 0,30 га, що проводиться безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, у розмірі 200,00 грн., в разі смерті орендодавця допомога на поховання у розмірі 500,00 грн. або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням.

Орендна плата видається в строки до 31 грудня поточного року; видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг; орендна пата видана несвоєчасно або в неповному обсязі з вини орендаря стягується з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми орендної плати за кожний день прострочення - пункти 8, 9, 11 договору.

Відповідно до пункту 32 договору сторони погодили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

У пункті 33 визначено, що розірвання договору оренди в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки передбачені договором.

Судом першої інстанції встановлено та учасниками справи не заперечується, що 14 лютого 2018 року орендодавець ОСОБА_1 надіслав на адресу ТОВ Агрофірма «Матюші» повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, з тих підстав, що товариство не виконало належним чином зобов`язання по сплаті орендної плати за 2016, 2017 роки (а.с.13 том 1).

На підставі вказаного повідомлення 17 лютого 2018 року державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачовим В.А. прийнято рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші», індексний номер 39731713.

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 19.02.2018 укладено інший договір оренди землі з новим орендарем ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

05.03.2018 державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В.А. прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 40001878.

Визнаючи недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин про розірвання договору оренди №б/н від 5 липня 2014 року, суд першої інстанції обмежився констатуванням факту, що повідомлення ОСОБА_1 не може вважатися правомірним одностороннім правочином, оскільки в договорі не прописана процедура його реалізації. Також послався на те, що між сторонами існує спір щодо належного виконання орендарем своїх зобов`язань, проте, судом не надано оцінку доказам позивача про належне виконання ним умов договору оренди.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті,передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим, згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Із системного аналізу зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем надано суду докази виплати відповідачу орендної плати за 2016 рік у розмірі 2026 грн. та за 2017 рік у розмірі 7000 грн.

Відповідачем не надано суду жодного доказу у підтвердження того, що у наданих позивачем відомостях про виплату орендної плати міститься не його підпис.

Також відповідачем не було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підписів у відомостях.

Надані позивачем відомості містять рік та місяць виплати, розмір суми видачі, підпис отримувача та його прізвище.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані позивачем відомості про виплату орендної плати доводять отримання ОСОБА_1 у 2016 та 2017 роках орендної плати від позивача, спростовані відповідачем у визначений законом спосіб не були, а відтак відсутні підстави для не прийняття їх, як належних доказів на обґрунтування позовних вимог про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі у зв`язку із неналежним виконанням орендарем умов договору по сплаті орендної плати.

Надаючи оцінку вищенаведеним доказам у справі, суд апеляційної інстанції виходить із того, що позивачем належними у своїй сукупності доказами доведено відсутність підстав для одностороннього розірвання договору тому доходить до висновку про визнання недійсним, вчиненого ОСОБА_1 , одностороннього правочину щодо розірвання договору оренди № б/н від 5 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші», оформленого повідомленням від 14 лютого 2018 року з підстав того, що матеріали справи не містять доказів факту несплати ТОВ Агрофірма «Матюші» у 2016-2017 роках у повному обсязі орендної плати на користь орендодавця ОСОБА_1 , а також порушення позивачем інших умов договору, а тому відповідачем ОСОБА_1 безпідставно передано в оренду іншого орендаря - Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» земельну ділянку, яка перебувала в користуванні позивача на підставі раніше укладеного договору оренди, строк дії якого не закінчився. У порушення норм частини третьої статті 10, абзацу першого частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( Закон № 1952-ІV) державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Міхачов В.А. під час проведення державної реєстрації про припинення права оренди земельної ділянки за ТОВ Агрофірма «Матюші» та реєстрації права оренди на земельну ділянку за іншим орендодавцем ТДВ "Шамраївський цукровий завод" залишив поза увагою існуючі суперечності між заявленим та вже зареєстрованим речовим правом на земельну ділянку та всупереч пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV прийняв рішення про державну реєстрацію припинення права оренди земельної ділянки та реєстрацію нового договору оренди з ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Встановивши, що земельна ділянка правомірно перебувала в оренді ТОВ Агрофірма «Матюші», а при укладенні з новим орендодавцем було порушено вимоги діючого законодавства, що відповідно до положень пункту «в» статті 152 ЗК України та статей 203, 215 ЦК України оспорюваний договір оренди землі підлягає визнанню недійсним.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 , в порушення прав позивача, не розірвавши договір оренди з позивачем, не мав права укладати інший договір, та передавати землю іншій особі, суд приходить до висновку, що вчинення 19 лютого 2018 року правочин оренди з ТОВ "Шамраївський цукровий завод" суперечить нормам абзацу першого ч.1 ст. 792 ЦК України, пункту "б" ч.1 ст. 95 ЗК України, ст.13, ч.2 ст. 24, ч.2 ст. 25. ст. 31 Закону № 161-ХІУ, а тому він підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову щодо скасування рішень державних реєстраторів, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову про скасування оскаржених рішень державних реєстраторів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки рішення суб`єкта державної реєстрації прав чи їх припинення обмежується діями із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Оскільки недійсний правочин не породжує правових наслідків, скасуванню також підлягає і державна реєстрація прав за таким правочином.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги про скасування державної реєстрації права оренди на спірну землю за ТОВ «Шамраївським цукровим заводом», суд не врахував наступного.

З відомостей ДРРПНМ вбачається, що 17.02.2018 року державний реєстратор Міхачов В.А. прийняв документи для державної реєстрації права оренди на Земельну ділянку за ТДВ "Шамраївський цукровий завод" і розпочав реєстраційні дії, 5.03.2018 року прийняв оскаржуване рішення, згідно з яким право оренди на Земельну ділянку було зареєстроване за ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Відповідно до положення ч. 9 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із інформаційною довідкою з ДРРПНМ, яка була додана до позовної заяви та міститься у матеріалах справи, заява про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» зареєстрована державним реєстратором Міхачовим В.А. 05.03.2018 о 15:28:11.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Державна реєстрація не є самостійною підставою набуття права оренди земельної ділянки, а є засвідченням державою вже набутого права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення такого права. Закон пов`язує набуття права оренди землі з укладенням договору оренди, який підлягає державній реєстрації. Відтак реєстрація є похідною від виникнення права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За таких обставин, скасування державної реєстрації договору оренди від 19 лютого 2018 року є належним способом захисту прав позивача та узгоджується з нормами чинного законодавства та встановленими у справі обставинами.

При цьому, скасування державної реєстрації оспорюваного договору оренди є наслідком визнання договору недійсним, так як державна реєстрація цього договору не може залишатися чинною. Реєстрація права оренди є наслідком укладення договору та без наявності договору така реєстрація не може зберігати чинність.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів встановила, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, які мали правове значення для її вирішення, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення на користь позивача, розподілу підлягають судові витрати, понесені ним при розгляді справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 7 048 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5660 від 16 серпня 2018 року, заяви про забезпечення позову у розмірі 881 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7047 від 14 грудня 2018 року та апеляційної скарги у розмірі 10 572 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2235 від 5 грудня 2019 року, і становить суму в розмірі 18501 грн.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу ТОВ Агрофірма «Матюші» надало суду першої інстанції копію договору про надання правової допомоги від 7 серпня 2017 року за № 17/08-03, додаткову угоду № 2 від 3.05.2018, додаткову угоду від 02.08.2018 за № 84, додаткову угоду № 04/17-38 від 02.12.2019 до договору від 07.08.2017 та додаткову угоду № 09/12/19-1 від 9.12.2019, укладеного із АО «Еверлігал», розрахунок наданих послуг та платіжні доручення про оплату витрат на правничу допомогу в сумі 7154 грн. 27 коп. (платіжне доручення а.с. 18 т.2) та в сумі 15795,82 грн. (а.с. 107 т.2), що разом складає суму 22 950,09 грн.

28.01.2020 року ТОВ «Матюші» направило розрахунок судових витрат відповідачам для ознайомлення та подачі до суду своїх заперечень щодо сум судових витрат, які заявник просить відшкодувати. Однак відповідачами не було зазначено, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, або обсягом наданих адвокатом послуг. Також відповідачі не заявили клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, тому з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» - задовольнити.

Визнати недійсним правочин, вчинений ОСОБА_1 , односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди № б/н від 05.07.2014, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 за вихідним № б/н від 14 лютого 2018 року.

Скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості на бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди, індексний номер 39731713 від 17 лютого 2018 року 11:43:36.

Визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 19.02.2018, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки, площею 2,8305 га з кадастровим номером :01:005:0011.

Скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер 40001878 від 05 березня 2018 року 15:28:11.

Стягнути з ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» судові витрати в сумі 18 501 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 22 950, 09 грн. в рівних частках.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: