У Х В А Л А

Іменем України

16.03.2020 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мигаль Г.П.

при секретарі судового засідання Максимович М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові заяву ОСОБА_1 про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Мартьянової С.М. розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_3 , з участю третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання незаконним рішення та визнання права спільної сумісної власності, -

в с т а н о в и в :

В провадженні судді Франківського районного суду м.Львова Мартьянової С.М. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_3 , з участю третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання незаконним рішення та визнання права спільної сумісної власності.

Ухвалою від 10 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 30 січня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 110/Р від 25.09.2019 року, 25.09.2019 року вказану цивільну справу передано судді Мартьяновій С.М.

Згідно з ухвалою від 10 жовтня 2019 року суддя Франківського районного суду м. Львова Мартьянова С.М. цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_3 , з участю третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання незаконним рішення та визнання права спільної сумісної власності прийняла до свого провадження та призначила судове засідання.

11 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про відвід головуючого у справі судді Франківського районного суду м.Львова Мартьянової С.М. В обґрунтування заяви посилається на те, що Мартьянова С.М. не може брати участі у розгляді вищевказаної справи і підлягає відводу, оскільки сумнівається у її неупередженості, об`єктивності та професійній - юридичній компетентності, оскільки вона затягувала розгляд інших справ за його участі. Заявник вважає, що судді Мартьяновій С.М. не вистачає кваліфікації при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, тому не може йти мова про неупереджений розгляд справи та вона систематично відсутня на роботі.

Суддя Мартьянова С.М. в ухвалі від 05 березня 2020 року дійшла до висновку про необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 заяви про її відвід у цивільній справі № 465/7405/17 за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_3 , з участю третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання незаконним рішення та визнання права спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись ч.8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Отже, суддя Мартьянова С.М. в ухвалі від 05 березня 2020 року дійшла висновку про необґрунтованість відводу та справу передано для вирішення відвіду іншому судді.

Відповідно до ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтями 36,37 ЦПК України встановлений вичерпний перелік підстав для відводу судді, мотиви, які вказані у заяві про відвід судді до даного вичерпного переліку не входять.

Також, відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод суд, який розглядає справу, має бути безстороннім і незалежним.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, викладеною в рішеннях у справах Фей проти Австрії, Ветштайн проти Швейцарії, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини Білуха проти України особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у пунктом 43 рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії).

Окрім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника.

Так, суд покладає на заявника не лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, а й утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у її неупередженості при розгляді даної справи, з доводів заяви про відвід не вбачається.

При цьому, слід звернути увагу, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і ос

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

В прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини для встановлення розумності строку розгляду конкретної справи у національних судових органах вироблено у своїй практиці кілька взаємоповязаних критеріїв, зокрема: складність справи; поведінка заявника (тобто особи, яка звернулася до Європейського Суду); поведінка судових та інших державних органів; важливість предмету розгляду для заявника.

Щодо критерію «поведінки сторін», то слід вказати, що довга тривалість розгляду справи може бути визнана розумною, якщо сама справа є складною як з фактичного, так і з правового боку.

Враховуючи викладене, доводи викладені у заяві про відвід судді є необґрунтованими і такими, що не можуть слугувати підставою для задоволення заяви про відвід.

Оскільки, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України підстави для відводу відсутні, заява про відвід необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 36-40 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Мартьянової С.М. у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_3 , за участю третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про визнання незаконним рішення та визнання права спільної сумісної власності - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.П. Мигаль