Справа № 309/3780/19
Провадження № 2/309/59/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого: Орос Я.В.

за участю секретаря: Соймик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа орган опіки і піклування служби у справах дітей Хустської РДА про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа орган опіки і піклування служби у справах дітей Хустської РДА про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 січня 2011 р. За період перебування у шлюбі у них народилася одна дитина - донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідно до рішення Хустського районного суду від 28 листопада 2017 р. з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дочки у твердій грошовій у розмірі 1000,00 грн. щомісячно.

Разом з тим, така сума не відповідає сучасним реаліям. ОСОБА_3 наразі 10 р. і з кожним роком її потреби зростають, зокрема, їй необхідні кошти, як на задоволення її фізіологічних потреб, правильне, різноманітне харчування, заняттях у гуртках, з метою якнайкращого формування її особистості. Більше того, як вже було зазначено, розмір аліментів визначений судом складає 1000, 00 грн., що навіть є меншим за прожитковий мінімум. Відповідач є працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю тому вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 3000 грн.

Навіть враховуючи, що відповідач сплачує аліменти в розмірі 1000,00 гривень, він жодним чином не проявляє турботу про свою дитину та не цікавиться її іншими потребами. Після розлучення, а саме з 2011 р. ОСОБА_2 жодного разу не проявив бажання зустрітися з донькою. Донька ОСОБА_3 навчається в 4 класі, однак жодного разу відповідач не з`являвся до школи і не цікавився навчанням доньки, тобто свідомо не бажає виконувати свої батьківські обов`язки. У відповідача з донькою нема близького контакту, що зумовлено його умисним та свідомим небажанням виконувати свої батьківські обов`язки, а тому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 не з`явилися, про місце і час розгляду справи належним чином буди повідомлені. Н адресу суду від представника позивач на дійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та адвокат Фула М.Ю. в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду справи належним чином були повідомлені. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. У своїй заяві представник відповідача просить суд позов задоволити частково та відмовити позивачу в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, а позовні вимоги про збільшення розміру аліментів задоволити частково у розмірі 1500 грн.

На позовну заяву від відповідача надійшов письмовий відзив. У своєму письмовому відзиві адвокат Фула М.Ю. звертає увагу суду на те, що немає підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки він свідомо не ухиляється від виховання доньки та виконання своїх батьківських обовязків. Відповідно до рішення суду він сплачує аліменти та заборгованості не має. Подання позову про позбавлення батьківських прав зумовлено тим, що позивач має намір вивезти доньку за кордон без отримання дозволу батька.

Представник третьої особи орган опіки і піклування служби у справах дітей Хустської РДА Дуда Т.М. в судове засідання не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності та просить взяти до уваги висновок органу опіки та піклування Хустської РДА.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та належними доказами доведено, що сторони перебували в шлюбі за період перебування у якому у них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.10)

Рішенням Хустського районного суду від 28.11.2017 р. з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на утримання та виховання доньки в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. ( а.с.13)

Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), та ст.. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, в редакції Закону від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Тобто, з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», запроваджено правовий механізм зміни, за рішення суду, способу стягнення аліментів попередньо, визначений рішенням суду.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника, суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ч. 1 ст. 182 СК України, з урахуванням змін внесених згідно із Законами від 17 травня 2017 року № 2037-VIII та від 3 липня 2018 р., № 2475-VІІІ, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеності стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України, з урахуванням змін внесених згідно із Законами від 17 травня 2017 року № 2037-VIII та від 3 липня 2018 р., № 2475-VІІІ, гарантії прав дитини, а саме, що: - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; - мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи відсутність доказів про матеріальне становище платника аліментів ОСОБА_2 , та приймаючи до уваги відсутність доказів про матеріальне становище позивача ОСОБА_1 беручи до уваги відсутність доказів про стан здоров`я позивача, їх спільної дитини, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та має бути не меншим 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на інтереси дитини, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації, суд приходить до висновку, що слід позов задоволити частково та змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються, на підставі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2017 р. та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. до досягнення нею повноліття.

Крім того, аліменти, після зміни способу їх стягнення, підлягають стягненню починаючи від дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини, оскільки ст. 191 СК України регламентує час, з якого присуджуються аліменти, а в даному випадку судовим рішенням не присуджуються аліменти на дитину, а змінюється спосіб їх стягнення.

Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 840, 80 гривень.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Із висновку від 30 листопада 2020 року № 01-31/15-70 «Про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дочки ОСОБА_3. слідує, що орган опіки та піклування Хустської РДА прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки .

Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками , вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

Суд вважає, за необхідне не брати до уваги наданий висновок органу опіки та піклування оскільки він на переконання суду є однобічним. З дослідженого в судовому засіданні даного висновку вбачається , що підставами для його прийняття є позиція позивача та дитини , а також той факт , що відповідач не звернувся із заявою до органу опіки і піклування Хустської РДА щодо його участі у вихованні доньки.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. ч.1, 6, ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою ОСОБА_1 не подано вагомих доказів та не доведено наявність підстав , які зазначені в п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. В матеріалах справи відсутні факти свідомого ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх юридичних обов`язків по вихованню дитини.

За наведених обставин вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3. не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,13, 81, 206, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково .

Змінити розмір аліментів, що встановлений рішенням Хустського районного суду від 28.11.2017 року та стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн. але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця АДРЕСА_1 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 грудня 2020 року.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.