ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3322/20 Справа № 216/3396/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року, яке ухвалене суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справ не містять,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначив, що 01 листопада 2003 року, позивач зареєстрував шлюб з відповідачем у Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 627. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбних відносин з відповідачем є недоцільним, оскільки шлюбні відносини та сімейне життя фактично припинено. Причиною припинення шлюбних відносин стала взаємна втрата почуттів любові та поваги одне до одного, різних поглядів на життя, примирення між сторонами не можливе. Майнового спору та спору про місце проживання дитини сторони на сьогоднішній час не мають.

Заочним рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року позовні вимоги позивача задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 листопада 2003 року у Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 627 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі, у вигляді судового збору в сумі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно та не об`єктивно з`ясував всі обставини справи, чим допустив невідповідність висновків обставинам справи, які вважав встановленими, а також порушив норми матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом порушено вимоги підсудності справи, оскільки відповідач зареєстрована та постійно проживає разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , тому дана справа відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України підсудна за місцем реєстрації відповідача, а не позивача.

Крім того, відповідач вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано, за яких обставин відповідач та позивач жодного разу не з`явилися до суду на розгляд справи.

Відповідач звертає увагу на те, що підстав для розірвання шлюбу між сторонами немає, оскільки не можуть вважатися достатніми підставами для розірвання шлюбу тимчасовий розлад в сім`ї і конфлікти між подружжям та у заяві позивача не наведено жодного доказу розпаду сім`ї та неможливості її збереження.

ОСОБА_2 зазначає про те, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків обставинам справи, які суд вважав встановленими, судом винесено заочне рішення, котре суттєво впливає на інтереси дитини .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивача зазначає про те, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а тому є таким, що підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга підлягає залишення без задоволення .

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву представника позивача на апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи сторони з 01 листопада 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 17).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторони припинили подружні відносини й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною першою статті 55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною другою статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, оскільки суд першої інстанції вірно встановив, що сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин.

На думку колегії суддів не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача, що судом порушено вимоги територіальної підсудності справи, так як відповідач зареєстрована та постійно проживає разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , тому дана справа відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України підсудна за місцем реєстрації відповідача, а не позивача, оскільки позов було подано та провадження у справі було відкрито, згідно із положенням ч.2 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якого позови про розірвання шлюбу можуть, зокрема, пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідок відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально Міської районної у місті ради від 27 травня 2019 року та 05 червня 2019 року, позивач та неповнолітній син ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19, 25). Тобто на момент пред`явлення позову 05 червня 2019 року та відкриття провадження по справі 07 червня 2019 року неповнолітній син ОСОБА_4 був зареєстрований разом з позивачем, котрий відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи знятий з реєстрації та з 15 липня 2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 103) .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийняв позов ОСОБА_1 до свого провадження та відкрив провадження у цій справі ухвалою 07 червня 2019 року. Крім того, вказана ухвала не була оскаржена відповідачем до апеляційного суду з підстав недотримання правил підсудності та відповідачем при розгляді справи у суді першої інстанції не було заявлено про порушення вимог підсудності.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, що підстав для розірвання шлюбу між сторонами немає, так як не можуть вважатися достатніми підставами для розірвання шлюбу тимчасовий розлад в сім`ї і конфлікти між подружжям та у заяві позивача не наведено жодного доказу розпаду сім`ї та неможливості її збереження, оскільки суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідачем не ставилось питання про надання додаткового строку для примирення.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача, що судом першої інстанції не було з`ясовано за яких обставин відповідач та позивач жодного разу не з`явилися до суду на розгляд справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач була повідомлена про розгляд справи призначений на 14 серпня 2019 року (а.с. 34), відповідачем надано клопотання про відкладення розгляду справи, так як вона знаходиться у щорічній відпустці. 31 жовтня 2019 року (а.с. 52,53) відповідачем надано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона бажає приймати участь у справі та планує врегулювати спір за участю судді, натомість відповідачем не було надано доказів поважності причин неявки в судове засідання 31 жовтня 2019 року.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було належно повідомлено про час та місце розгляду справи відповідача, натомість відповідачем не надано доказів поважності причин повторної неявки в судове засідання.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків обставинам справи, які суд вважав встановленими, судом винесено заочне рішення, котре суттєво впливає на інтереси дитини, оскільки як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, натомість відповідачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами, о рішення суду про розірвання шлюбу зачипає інтереси дитини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи, порушень норм матеріального і процесуального права не допустив, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: