Ухвала

Іменем України

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 2-982/11

провадження № 61-5621ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2019 року у складі судді Пелиха О. О. та постанову Луганського апеляційного суду від

29 січня 2020 року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю. Дронської І. О. Яреська А. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Луганській області (далі - Старобільський районний відділ ДВС ГТУЮ у Луганській області).

Скаргу мотивував тим, що 13 грудня 2018 року йому стало відомо, що постановою державного виконавця Старобільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області від 04 грудня 2018 року звернуто стягнення на його заробітну плату у виконавчому провадженні № 35123595. Того ж дня, він отримав у Старобільському районному відділі ДВС ГТУЮ у Луганській областікопію виконавчого листа, та 18 грудня 2018 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Посилаючись на те, що державним виконавцем при прийнятті рішень було порушено строк передбачений частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» щодо звернення виконавчого документа до виконання, та строки здійснення виконавчих дій, заявник просив поновити йому строк на подання скарги та прийняти її до розгляду, визнати дії Старобільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 09 листопада 2012 року; визнати дії державного виконавця протиправними та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію ті інші доходи боржника від 04 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 35123595; зобов`язати державного виконавця Старобільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області закінчити виконавче провадження у зв`язку з закінченням строку.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 03 жовтня

2019 року, залишеною без змін постановою Луганського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, строк на звернення із скаргою на дії державного виконавця, заявником не пропущено.Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків коли вони були прийняті з порушенням процедури передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови заявник отримав 19 лютого 2020 року.

Наведені заявником обставини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, підтверджені відповідними доказами, а тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки його доводам про порушення державним виконавцем строків здійснення виконавчих дій та дійшли помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Основоположним принципом здійснення цивільного судочинства є закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності. Згідно з яким, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця, заявник посилався на порушення державним виконавцем строків прийняття виконавчого документа до виконання та проведення виконавчих дій.

Судами встановлено, що заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 05 грудня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 23 090,90 грн.

11 липня 2012 року було видано виконавчий лист № 2-982/11, строк пред`явлення до виконання якого становив до 19 січня 2013 року.

У листопаді 2012 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито виконавче провадження № 35123595 з примусового виконання виконавчого листа

№ 2-982/11, виданого 11 липня 2012 року Старобільським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 23 090,90 грн.

У 2014 році державним виконавцем Старобільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області були направлені запити про встановлення відомостей щодо наявності у боржника джерел отримання доходів. За результатами отриманої інформації встановити наявність таких джерел не видалося можливим за їх відсутності.

Згідно з відомостями Пенсійного фонду України від 17 серпня 2018 року ОСОБА_1 працює у Комунальному підприємстві «Благоустрій», у зв`язку з чим 04 грудня 2018 року державним виконавцем Старобільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну боржника.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом частини п`ятої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Аналізуючи наведене, посилання у касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки доводам заявника про порушення державним виконавцем строків здійснення виконавчих дійє безпідставними, оскільки судами встановлено, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувачем не пропущено, перевірено дотримання державним виконавцем процесуальних строків передбачених Законом України «Про виконавче провадження»та здійснено розгляд скарги ОСОБА_1 в межах заявлених ним вимог.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Небажання заявника виконувати рішення Старобільського районного суду від

05 грудня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 090,90 грн, що набрало законної сили, з урахуванням своєчасного пред`явлення виконавчого документа до виконання, не може бути підставою для задоволення скарги на дії державного виконавця.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обгрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, ухвала Старобільського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2019 року та постанова Луганського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження, задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Старобільського районного суду від 03 жовтня 2019 року та постанови Луганського апеляційного суду від 29 січня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Луганській області, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак