Справа № 456/2290/19
Провадження № 2/456/203/2020
РІШЕННЯ

іменем України

26 жовтня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/2290/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Стрийської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будинком,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом та просять зобов`язати відповідача демонтувати самочинно влаштовані ворота на заїзд, який належить Стрийській міській раді, а також перенести на своє подвір`я з загального проходу 2 самочинно встановлених септика-відстійник та каналізаційну яму. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачі постійно проживають в будинку АДРЕСА_1 . Власником даного будинку та земельної ділянки є позивач ОСОБА_1 . Відповідач є сусідкою, яка проживає в будинку АДРЕСА_1 та створює умови, неможливі для добросусідських стосунків. Відповідач має свою приватизовану земельну ділянку для обслуговування свого будинку та вона самовільно захопила весь заїзд спільного користування розміром приблизно 15мх4м і користується ним як своєю власністю, висадивши на ній кущі та дерева впритул до спільної межі. Захоплення спільного заїзду полягає в тому, що на початку цього заїзду відповідач самочинно поставила металеві ворота, які закриває на колодку. Крім того, відповідач самочинно поставила два каналізаційних септика (відстійник та каналізаційну яку), які розташовані на відстані 4 метрів від будинку, що суперечить нормам, заствердженим наказом МОЗ України № 145 від 17.03.2011 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання ториторій населених пунктів». Листом № Б.194/3.22 від 23.05.2019 перший заступник міського голови п. Маланій Р. вказав, що необхідно провести демонтаж самочинно становлених воріт. Вирішити добровільно немає можливості, а тому змушені звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та просила суд відмовити у їх задоволенні оскільки, позивачі жодного відношення до даного проїзду не мають, жодних кущів там не росте і згідно плану земельної ділянки заїзд до будинковолодіння позивачів є з вул..Дрогобицької, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Представник третьої особи Стрийської міської ради Львівської областів судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином повідомлений.

Суд, заслухавши думку позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майна, права та інтересу.

Згідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно ст.319 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядженням своїм майном.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 19696871 та витягом про державну реєстрацію прав, реєстраційний номер 19696871(а.с.9,10).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на праві приватної власності ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 0,0743 га, кадастровий номер :08:015:0023, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.11,12).

Із копії відповіді виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 23.05.2019 №194/3.22 підтверджено факт огорожі гр. ОСОБА_5 зазначеної земельної ділянки комунальної власності без документа, що підтверджує право власності чи користування нею. Одночасно повідомляє, що згідно наявного відділу архітектури і містобудування міськвиконкому схемплану забудови зазначеного кварталу, спірна земельна ділянка визначена як подвір`я будинковолодіння, на якому розміщені будинки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 . Доступ до житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до копій заяви ОСОБА_6 від 04.04.2019 та заяви ОСОБА_7 від 25.01.2020 вони не заперечують щодо встановлення огорожі і брами заїзду за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.57, 58).

Із позовних вимог вбачається, що позивач просить у судовому порядку зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу самочинно влаштовані ворота на заїзд, який належить Стрийській міській раді Львівської області та перенести на своє подвір`я з загального проходу два самочинно встановлених септики/відстійник та каналізаційну яму.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно дост.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно з п.«б» і «в» ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у власність громадян і юридичних осіб та у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до п.п.5 п.«б» ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. Згідно з п.34 ст.26 цього Закону до виключної компетенції міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частинами 1 та 2 ст.159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін.

Згідно з ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно з ч.5 ст.158 ЗК України право на оскарження рішення органу місцевого самоврядування мають власник землі або землекористувач. Виходячи з положень ст.125, 126 ЗК України та ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", позивач не є власником землі або землекористувачем.

Позивачем не представлено суду правовстановлюючих документів, визначених чинним законодавством, які б засвідчували його право власності спірної земельною ділянкою.

Позивачем необґрунтовано, які саме права порушено відповідачем по суті позовних вимог, оскільки позивачами не надано жодного підтвердження того, що він є суміжним землевласником чи землекористувачем спірної земельної ділянки, оскільки згідно ст.ст. 125-126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування чи право оренди виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Що стосується посилання позивача на відсутність заїзду до будинку, слід зазначити наступне. По-перше, наяність такого права та наявність перешкоди в заїзді з вказаної вулиці, для позивача, не були доведені відповідними доказами в данному суді. По-друге, при наявності перешкоди в користуванні нерухомим майном, таке вирішується шляхом встановлення сервітуту. По-третє, згідно відповіді виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 23.05.2019 №194/3.22 вбачається, що доступ до житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.14).

Виходячи з положень ст. 125,126 ЗК України та ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", позивач не є власником землі або землекористувачем.

Оцінивши обставини справи та надані позивачем в обгрунтування своїх вимог письмові докази, на думку суду є недостатніми на підтвердження заявлених вимог, позов є недоведеним, тому у його задоволенні слід відмовити.

У зв`язку з цим, згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн., не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст.319, 391 ЦК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Стрийської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будинком відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Судове рішення виготовлено 05 листопада 2020р.

Суддя Р. Т. Шрамко