провадження 2/201/10/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 24 вересня 2018 року звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відновлення становища, яке існувало до порушення, стягнення матеріальної і моральної шкоди, зобов`язання винити певні дії і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивачі в своєму позові та з представником посилаються на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 березня 1993 року позивачам належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , де вони фактично і мешкають та зареєстровані. Над їх квартирою в цьому будинку знаходиться квартира № 29 , власником якої є відповідачка. В травні 2018 року ОСОБА_3 почала робити ремонт в своїй квартирі, реконструкцію свого житла зі знесенням перегородок між кімнатами, заміною існуючого залізобетонного перекриття, влаштування підлоги та інш.. Вказані роботи впливають на стан всього будинку і їх (позивачів) квартири, про що мешканці будинку склали акт. Вони стали вимагати від відповідачки проектну і іншу документацію стосовно вказаного ремонту з метою не допущення порушення їх прав, чи був дозвіл на це від державних органів, але отримали відмову. Позивачі звернулися до управління ДАБК з метою перевірки ними цих обставин, але і їх відповідачка нічого не надала для перевірки, матеріали відмови направлені до відділу поліції. Через такий ремонт відповідачкою свого житла в квартирі позивачів з`явилися тріщини, протікання іржі, відшарування шпалер та інш., отже цим ремонтом їм завдана матеріальна шкода. Таким чином вони вважають, що проведення будівельних робіт в квартирі відповідачки незаконне, отже порушені їх права, їм завдана моральна шкода. Вважають винним у вказаному саме відповідача. В добровільному порядку відповідач зараз не бажає відновити первісне становище своєї квартири і відшкодувати будь-яку завдану шкоду. Просили зобов`язати відповідача відновити первісне становище будинку і квартири, стягнути матеріальну і моральну шкоду, судові витрати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, позовні вимоги фактично не визнала і не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання перенесення слухання справи було вже неодноразо, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідача не надавала. Справа розглядається тривалий час, стороною відповідачів породжується тяганина. Отже, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Представник третьої особи управління ДАБК Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, з позовними вимогами погодився, фактично просив розглянути справу за наявними матеріалами справи по закону за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 березня 1993 року позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , де вони фактично і мешкають та зареєстровані. Над їх квартирою в цьому будинку знаходиться квартира № 29 , власником якої є відповідачка. В травні 2018 року ОСОБА_3 почала робити ремонт в своїй квартирі, реконструкцію свого житла зі знесенням перегородок між кімнатами, заміною існуючого залізобетонного перекриття, влаштування підлоги та інш.. Вказані роботи впливають на стан всього будинку і їх (позивачів) квартири, про що мешканці будинку склали акт. Вони стали вимагати від відповідачки проектну і іншу документацію стосовно вказаного ремонту з метою не допущення порушення їх прав, чи був дозвіл на це від державних органів, але отримали відмову. Позивачі звернулися до управління ДАБК з метою перевірки ними цих обставин, але і їх відповідачка нічого не надала для перевірки, матеріали відмови направлені до відділу поліції. Через такий ремонт відповідачкою свого житла в квартирі позивачів з`явилися тріщини, протікання іржі, відшарування шпалер та інш., отже цим ремонтом їм завдана матеріальна шкода. Таким чином вони вважають, що проведення будівельних робіт в квартирі відповідачки незаконне, отже порушені їх права, їм завдана моральна шкода. Обіцянки усунути пошкодження, що були завдані приміщенням квартири позивача, вказаний відповідач не виконав.

Наданий позивачем кошторис для ремонту вказаних пошкоджень квартири мешкання позивача суд приймає до уваги, оскільки він охоплює всі наявні пошкодження квартири позивача, завдані ремонтними роботами в квартирі відповідача, говорить не лише про пошкодження підлоги залиттям цієї квартири, а і про інші пошкодження, іншого сторони не надали, а сторона відповідача не заявила клопотання про призначення експертизи. Відповідачем не усунено спричинені пошкодження, в добровільному порядку завдану матеріальну шкоду не відшкодовано і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями відповідача під час ремонту своєї квартири позивачу дійсно було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в витратах позивача на ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженої підлоги в його квартирі та інш. і інші витрати, пов`язані з цим.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно норми вказаної статті 1166 ЦК України, повинна бути належним чином встановлена вина особи, з якої намагаються стягнути кошти у відшкодування понесених збитків, настання несприятливих наслідків та причинно-наслідковий зв`язок між виною та наслідками.

16 травня 2018 року позивачі через свого представника звернулися до Управління Державного архітектурно - будівельного контролю Дніпровської міської ради із заявою про проведення перевірки законності реконструкції квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . З метою проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства управлінням було здійснено виїзди 17 травня 2018 року та 24 травня 2018 року. Але відповідачка чинила перешкоди та не пустила жодного представника до огляду квартири № 29 та не надала документації, чим зробила неможливим проведення перевірки.

Листом від 04 червня 2018 року № С-19/1 Управління ДАБК Дніпровської міської ради повідомило позивача про не можливість проведення перевірки, а також повідомило про те, що Управління направило лист від 31 травня 2018 року № 10/1-159 до Соборного відділу поліції ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області про сприяння у проведенні перевірки. Але відповідачка знову не пустила представників Управління та поліції до огляду квартири № 29 .

Неодноразове перешкоджання відповідача у здійсненні перевірки законності реконструкції квартири надає підстави вважати реконструкцію квартири № 29 задовільною, без отримання погодженої проектної документації, без дозволу на початок виконання будівельних робіт. Крім того, виконання робіт в квартирі № 29 пов`язано із утворенням короткотривалих, динамічних навантажень на конструктивні елементи (перекриття, стіни) розташованих нижче квартири № 29 у вигляді ударів, поштовхів, різноманітних струсів, внаслідок чого відбулося утворення тріщин в оздобленні приміщень квартири № 26 .

Позивач ОСОБА_1 повідомив відповідача про утворення дефектів в оздобленні квартири № 26 внаслідок реконструкції квартири № 29 . Відповідач запропонувала виконати роботи з відновлення пошкоджень квартири № 26 , але до теперішнього часу не виконала. Цей позивач звернувся 25 червня 2018 року до ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» та отримав висновок інженерно - технічного дослідження стелі квартири АДРЕСА_1 . В ході дослідження належної позивачам на праві власності квартири № 26 експертом було виявлено: сліди протікання на стелі, іржаві плями, відшарування, здуття шпалер, діагональні, поздовжні і поперечні тріщини в перекритті, відшарування шпалер на стелі - у житловій у кімнаті площею 25.4 кв. м; відшарування, здуття шпалер, діагональні тріщини в перекритті - у житловій у кімнаті площею 16.7 кв. м; сліди протікання на стелі, іржаві плями, здуття і відшарування шару фарби з шпаклівкою, діагональні тріщини в перекритті - у кухні площею 5.3 кв. м. Згідно зазначеного висновку витрати на ремонтно - відновлювальні роботи стель квартири АДРЕСА_1 , згідно зведеного кошторисного розрахунку становить 32 485 гривень.

Позивачі вважають, що реконструкція квартири АДРЕСА_3 є незаконною, створює небезпеку для їх життя, погіршує їхні житлово- побутові умови, порушує права та інтереси позивачів, як власників квартири № 26 - мешканців суміжної квартири, оскільки проведення будівельних робіт в квартирі № 29 без дотримання відповідних дозвільних документів незаконними.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд можуть здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У статті 152 Житлового кодексу УРСР зазначається, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 177 ЖК України громадяни зобов`язані убезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарному нічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Статтею 100 Житлового кодексу Української PCP встановлено: виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У пункті 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства від 17 травня 2005 № 76, врегульовано умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень.

Таку п. 1.4.1. зазначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів, (п. 1.4.2.).

Згідно пункту 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається, перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому злинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Відповідно до пункту 1.4.5. Правил для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи.

У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку (п.1.4.6.)

Частина 2 ст. 382 ЦК України визначає, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417 від 14 травня 2015 року спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. З ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Діями відповідача спричинено матеріальні збитки у розмірі вартості проведення ремонтно - технічного дослідження на суму 4800 грн. та витрат на ремонтно-відновлювальні роботи стель квартири АДРЕСА_1 в сумі 32 485 гривень.

Крім того, внаслідок незаконної реконструкції квартири № 26 ОСОБА_2 зазнала моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження стелі, тривалого шуму, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. А головне, відчуття небезпеки за здоров`я та життя внаслідок відсутності жодного підтвердження щодо законності та безпечності виконання будівельних робіт, постійне очікування руйнації гелі погіршили стан здоров`я цього позивача. Серцеві напади, підвищення тиску внаслідок стресів протягом тривалого часу змушували звертатися за медичною допомогою. Позивач ОСОБА_2 є літньою людиною, за станом здоров`я не має можливості відвідати лікарів, тому доводилося викликати лікарів, що підтверджується медичними довідками від 16 травня 2018 року та від 20 червня 2018 року та приймати ліки. У зв`язку із переживаннями за здоров`я та життя цей позивач отримала невротичний розлад, постійно перебуває в збудженому емоційному стані, що призводить до безсоння і частих головних болів. Все це призвело до порушення звичайного способу життя та лікуванні з рідними і знайомими людьми. Для літньої людини ситуація з реконструкцією вище розташованої квартири виявилася дуже стресовою, що порушила звичний спосіб життя. Крім того, виникла необхідність у захисті своїх законних прав, що разом завдало моральні страждання, які цей позивач оцінили як моральну шкоду в сумі 50 000 грн..

Також відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Щоб у повному обсязі захистити свої інтереси, позивачі змушені були звернутися за професійною юридичною допомогою та здійснила оплату послуг у розмірі, який зазначив адвокат. Вартість послуги адвоката становить 7 000 гривень, які позивачі сплатити для захисту своїх прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст. 79, 81 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Як вказав Європейський суд у рішенні від 9 січня 2013 року «Олександр Волков ти України», № 21722/11, п. п. 165, 166, приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (C. v. Belgium), п. 25, Reports 1996-ІІІ). Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), п. 29, Series А № 251-В). Стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах «Пфайфер проти Австрії» (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, п. 35, від 15 листопада 2007 року, та «А. проти Норвегії» (A. v. Norway), заява №28070/06, пп. 63 та 64, від 9 квітня 2009 року), впливає на широке коло стосунків заявника з іншими людьми, включаючи стосунки професійного характеру, під впливом опиняється і професійна репутація.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З викладеного видно, що позивачу саме діями відповідача було завдано моральної шкоди, про що позивачем надано докази.

Таким чином підлягають задоволенню вимоги стсовно відшкодування метеріальної і частково моральної шкоди, відшкодування витрат на правову допомогу і судових витрат, а стосовно вимог про зобов`язання вчининти певні дії по відновленню становища суд вважає необхідним в цій частині відмовити через не належний спосіб захисту в цій частині.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з вказаного відповідача на користь позивача його витрати на судовий збір.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що вказаний відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання вказаним відповідачем позовних вимог в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь: позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 16 242 грн. 50 коп., витрати на оплату інженерно-технічного обстеження квартири в сумі 4 800 грн., витрати на судовий збір в сумі 2 114 грн. 40 коп., на користь позивача ОСОБА_2 - матеріальну шкоду в сумі 16 242 грн. 50 коп., витрати на правову допомогу 7 000 грн. і моральну шкоду 10 000 грн..

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 18, 22, 23, 383, 1166, 1167 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 16 242 грн. 50 коп., витрати на оплату інженерно-технічного обстеження квартири в сумі 4 800 грн. і витрати на судовий збір в сумі 2 114 грн. 40 коп., а всього 23 156 грн. 90 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 16 242 грн. 50 коп., витрати на правову допомогу 7 000 грн. і моральну шкоду 10 000 грн., а всього 33 242 грн. 50 коп..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 11 грудня 2020 року.

Суддя -