Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/835/20
Провадження № 2/321/358/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2020 смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Мосієнко О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 квітня 2020 року о 11 год. 23 хв. в смт. Михайлівка по вул. Миру, поблизу будинку № 16-а, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем MITSUBISHI LANCER X д/н НОМЕР_1 , перед початком руху виїжджаючи з місця зупинки здійснив зіткнення з автомобілем SAMAND LX д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в наслідок ДТП автомобілі дістали механічні пошкодження. Згідно постанови Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 червня 2020 року винною у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_4 . Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП, було складено звіт № 251 від 12 травня 2020 року, згідно якого матеріальний збиток, заподіяний власникові автомобілем SAMAND LX д/н НОМЕР_2 , склав 18924,89 грн. Окрім того, для перевезення автомобіля був задіяний евакуатор, за послуги якого було сплачено 900 грн., витрати на таксі склали 1000 грн. Загальний розмір матеріальної шкоди завданої ОСОБА_3 склав 20824,89 грн. Крім того, через пошкодження автомобіля позивач не міг ним користуватися, що спричинило йому моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20824,89 грн., моральної 10000 грн, а також понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ганюков В.Д. просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Моральну шкоду обґрунтовано тим, що позивач не мав можливості користуватися транспортним засобом та необхідністю звернення до суду у зв`язку із даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні пояснив, що відповідач є особою яка має хронічні захворювання та є пенсіонером. Також пояснив, що автомобіль відповідача не був застрахований згідно Закону України від 01.07.2004 р. №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 4 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно п.6 даної постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримування якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В ході судового розгляду було встановлено, що 29 квітня 2020 року об 11 год. 23 хв. в смт. Михайлівка по вул. Миру, поблизу будинку № 16-а, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем MITSUBISHI LANCER X д/н НОМЕР_1 , перед початком руху виїжджаючи з місця зупинки здійснив зіткнення з автомобілем SAMAND LX д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в наслідок ДТП автомобілі дістали механічні пошкодження. Згідно постанови Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 червня 2020 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_4 (а.с. 9). Дана постанова набрала чинності та згідно мотивувальної частини в судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечував факт вчинення ним 29.04.2020 року адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до звіту № 251 від 12 травня 2020 року, згідно якого матеріальний збиток, заподіяний власникові автомобілем SAMAND LX д/н НОМЕР_2 , склав 18924,89 грн. (а.с. 10-21).

Заперечення представника відповідача щодо визначеної суми матеріального збитку в розмірі 18924,89 грн. судом до уваги не береться, оскільки обґрунтування доказами суду не надано, клопотань про проведення судової експертизи не заявлялося. Зазначення представником відповідача щодо неправильного застосування вихідних даних для розрахунку вартості відновлювального ремонту спростовується наданим розрахунком, згідно якого спеціалістом-товарознавцем застосовано коефіцієнт фізичного зносу складників у розмірі 0,7 (а.с.10).

Згідно з квитанцією від 12 травня 2020 року ОСОБА_3 було сплачено 2000 грн. за автотоварознавче дослідження (а.с. 21), які необхідно віднести до судових витрат.

В судовому засіданні представником позивача зазначено про проведення ремонту автомобілю, доказів на підтвердження даного факту, відповідно до положень ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Позивач ОСОБА_3 також обґрунтовував розмір матеріальної шкоди оплатою послуг евакуатора в розмірі 900 грн. і послуг таксі в розмірі 1000 грн., жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України позивачем надано не було, тому суд не вбачає підстав для включення даної суми в загальний розмір матеріальної шкоди.

Отже, в результаті ДТП ОСОБА_3 була завдана матеріальна шкода на загальну суму на суму 18924,89 грн., відповідно вказана сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача.

Щодо частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд звертає увагу на таке.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року, № 1 від 27 лютого 2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи, що моральну шкоду позивач обґрунтовує пошкодженням його майна, відповідне відшкодування має стягуватися саме із винної особи відповідача бала батька А.М.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті ДТП належний ОСОБА_3 автомобіль зазнав пошкоджень, у зв`язку з чим він не міг ним користуватися певний період, тривалість якого позивачем не визначався, пояснень з цього приводу судом не отримано.

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й беручи до уваги конкретні обставини по справі, моральні страждання ОСОБА_3 , приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню на суму 500 грн.

Разом сума шкоди, спричиненої позивачу наслідками ДТП складає 18924,89 грн+500 грн=19424,89 грн.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України до судових витрат, зокрема належать витрати, пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі діївчинялися.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Клопотання, згідно частини 5 статті 137 ЦПК України відповідачем, представником відповідача суду не подано.

Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Аналізуючи надані докази на підтвердження понесенні судових витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про їх обґрунтування на суму 5000 грн., відповідно до наданої квитанції та акту виконаних робіт від 22.10.2020 року.

Згідно квитанції від 03.06.2020 року адвокатом Ганюковим В.Д. прийнято від ОСОБА_3 за надання юридичних послуг: консультацію, складання позовної заяви та участь у судових засіданнях як представника при розгляді справи у суді гонорар 5000 грн. (а.с.22), які підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем при звернення до суду було сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., а також оплачені правничі послуги в розмірі 5000 грн. та проведено автотоварознавче дослідження, вартість якого склала 2000 грн., що разом складає судові витрати у сумі 7840,80 грн. При цьому позивачем були заявлені позовні вимоги на загальну суму 30824,89 грн., судом позов задоволений частково на загальну суму 19424,89 грн. (63,02%). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові втрати в розмірі 4939,70 грн. (7840,80 Х 63,02%).

Керуючись ст.ст. 2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 18924,89 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн., а всього 19424 (дев`ятнадцять тисяч чотириста двадцять чотири) гривні 89 копійок.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в сумі 4939 (чотири тисячі девятьсот тридцять девять) гривень 70 копійок.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 10 грудня 2020 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.О.Кравченко