Справа № 484/5195/19 Головуючий у 1-й інстанції Маржина Т. В.
Провадження № 22ц/812/1997/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Тищук Н. О., Шаманської Н. О.,

із секретарем: Цуркан І. І.,

за участю: стягувача ОСОБА_1

представників боржника Хабловської О. В., Буднік Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Маржиної Т. В. в залі суду в місті Первомайську Миколаївської області о 8 годині 45 хвилин зі складанням її повного тексту, по справі

за заявою

Миколаївського обласного центру зайнятості

(далі - МОЦЗ)

про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню

У С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 пред`явив позов до МОЦЗ про визнання незаконним наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 2 вересня 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2020 року скасоване та ухвалене нове про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ МОЦЗ №303-к від 21 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Первомайської філії МОЦЗ та поновлено його на цій посаді на період, необхідний роботодавцю для виконання щодо нього вимог, передбачених частиною 2 статті 40 КЗпП України. З МОЦЗ на користь ОСОБА_1 стягнуто 106 496 грн 64 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування податків і обов`язкових платежів, 5 000 грн компенсації за завдану моральну шкоду.

Додатковою постановою Миколаївського апеляційного суду від 3 вересня 2020 року з МОЦЗ на користь ОСОБА_1 стягнуто 2 972 грн. сплаченого судового збору, та на користь держави 2 662 грн 43 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

12 жовтня 2020 року МОЦЗ звернувся до суду з заявою про визнання виконавчих листів, що видані на виконання постанови та додаткової постанови Миколаївського апеляційного суду від 2 та 3 вересня 2020 року, такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з добровільним виконанням роботодавцем судового рішення. Просили також про витребування оригіналів виконавчих листів з Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області та у стягувача ОСОБА_1 ..

В обґрунтування своєї заяви МОЦЗ вказував, що 15 вересня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області видано три виконавчі листи на виконання судового рішення суду апеляційної інстанції.

В цей же день МОЦЗ, як боржником, видано наказ №193-к про поновлення на роботі ОСОБА_1 на період, необхідний для виконання МОЦЗ вимог передбачених частиною 2 статті 40 КЗпП України, та забезпечено інформування останнього щодо наявності в МОЦЗ вакантних посад, а також виплати сум за судовим рішенням.

18 вересня 2020 року, при наданні ОСОБА_1 платіжних реквізитів його особистого рахунку, МОЦЗ направив до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області платіжні доручення щодо сплати з рахунків центру на користь стягувача 5 000 грн компенсації моральної шкоди, 2 972 грн судового збору, та 80 803 грн 01 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з утриманням податків та зборів, а також суми за примусовим виконання іншого судового рішення.

21 вересня 2020 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Миколаївській області здійснено оплату сум на користь ОСОБА_1 за виданими МОЦЗ платіжними дорученнями.

Посилаючись на викладені обставини зазначали про добровільне повне виконання боржником рішення суду.

У запереченнях на подану заяву ОСОБА_1 вважав заяву такою, що не підлягає задоволенню, а її доводи необґрунтованими.

Вказував, що оскільки ці виконавчі листи не пред`являлись до виконання, то учасники справи не набули статусу сторін виконавчого провадження, а за такого, на його думку, заявник не мав права на звернення до суду з такою заявою.

Зазначав про безпідставність утримання із середнього заробітку податків та зборів, оскільки у постанові Миколаївського апеляційного суду від 2 вересня 2020 року зазначено про стягнення з МОЦЗ на його користь суми середнього заробітку без врахування податків та зборів.

ОСОБА_2 , яка брала участь у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в якості третьої особи, направила до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення звернення МОЦЗ та просила про розгляд справи за її відсутності.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 листопада 2020 заяву МОЦЗ задоволено частково, постановлено про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані 15 вересня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області на виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 2 вересня 2020 року та додаткової постанови цього ж суду від 3 вересня 2020 року у справі 484/5195/19, а саме про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі 106 496 грн 64 коп. за час вимушеного прогулу без врахування податків та обов`язкових платежів, 5 000 грн компенсації моральної шкоди, та судового збору в сумі 2 972 грн, а також про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Первомайської філії МОЦЗ та поновлення його на посаді на період необхідний роботодавцю для виконання щодо нього вимог, передбачених частиною 2 статті 40 КЗпП України. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що МОЦЗ добровільно виконав рішення суду, і на час подачі такої заяви у нього, як боржника, відсутній обов`язок з його виконання. В той же час вирішення вимоги про витребування у інших осіб оригіналів виконавчих листів не передбачено змістом статті 432 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції в частині визнання виконавчого листа, виданого для примусового виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в письмовій та електронній формі, де просив скасувати ухвалу виключно в частині, що ним оскаржується. В іншій частині погодився з судовим рішенням суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними за змістом до наданих стягувачем доводів, що викладені у письмовому запереченні на подану боржником заяву до суду першої інстанції, та зводяться до: відсутності статусу сторін, які вони набувають у виконавчому провадженні при зверненні рішення суду до примусового виконання; та неправомірності виплати суми в якості середнього заробітку у меншому розмірі, ніж сума, що стягнута за постановою апеляційної інстанції.

Заперечуючи проти апеляційної скарги МОЦЗ надав відзив, в якому вважає її доводи безпідставними, а судове рішення, яке оскаржено стягувачем таким, що відповідає нормам процесуального і матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, постановою та додатковою постановою Миколаївського апеляційного суду від 2 вересня і 3 вересня 2020 року частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2020 року скасоване та ухвалене нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ МОЦЗ №303-к від 21 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Первомайської філії МОЦЗ та поновлено його на цій посаді на період, необхідний роботодавцю для виконання щодо нього вимог, передбачених частиною 2 статті 40 КЗпП України. Ухвалено про стягнення з МОЦЗ на користь ОСОБА_1 106 496 грн 64 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування податків і обов`язкових платежів, 5 000 грн компенсації за завдану моральну шкоду, 2 972 грн судового збору, а також на користь держави 2 662 грн 43 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій (а.с.6-10)

15 вересня 2020 року на виконання вищевказаних постанов Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області видано три виконавчі листи №484/5195/19: про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі 106 496 грн 64 коп. за час вимушеного прогулу без врахування податків та обов`язкових платежів та 5 000 грн компенсації моральної шкоди; про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Первомайської філії МОЦЗ та поновлення його на посаді на період необхідний роботодавцю для виконання щодо нього вимог, передбачених частиною 2 статті 40 КЗпП України; та про стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 2 972 грн; та (а.с.11-12).

У всіх виконавчих листах зазначені дані про МОЦЗ, як боржника у справі, а дані про ОСОБА_1 , як стягувача.

За такого, доводи апелянта про те, що учасники цивільної справи не набули статусу сторін виконавчого провадження (стягувача, боржника) до відкриття виконавчого провадження є помилковим тлумаченням діючого законодавства.

Зміст статті 431 ЦПК України та статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» регламентують, що на етапі видачі виконавчого документу, до вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, у ньому повинні зазначатися дані сторін, які дозволяють їх ідентифікувати як стягувача та боржника.

Таким чином відсутність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не виключає набуття учасником цивільної справи статусу боржника та можливість виконання ним свого обов`язку, встановленого за рішенням суду, що набрало законної сили, у добровільному порядку.

Тому, 15 вересня 2020 року МОЗЦ, як боржником у справі, добровільно видано наказ № 193-к від 15 вересня 2020 року, направлений на виконання обов`язку, покладеного на нього постановою Миколаївського апеляційного суду від 2 вересня 2020 року (а.с.46).

За одним із платіжних доручень № 9823 від 18 вересня 2020 року боржником Головному управлінню Державної казначейської служби України у Миколаївській області доручено перерахувати стягувачу ОСОБА_1 80 803 грн 01 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказана сума перерахована 21 вересня 2020 року (а.с.52-54).

Сума середнього заробітку в 80 803 грн 01 коп. виплачена ОСОБА_1 , виходячи із суми 106 496 грн 64 коп., що стягнута за постановою від 2 вересня 2020 року, за мінусом відрахувань 19 169 грн 38 коп. податку з доходів фізичних осіб, та 1 597 грн 45 коп. військового збору, сплачених до відповідних фондів на підставі платіжних доручень №№9825, 9826 від 17 вересня 2020 року, та виконання МОЦЗ, як роботодавцем, постанови старшого державного виконавця Первомайського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18 вересня 2020 року за виконавчим провадження № 62761597 про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , як боржника, за іншим судовим рішенням на суму 4 926 грн 80 коп., та у відповідності до платіжного доручення №9840 від 18 вересня 2020 року (а.с.51, 55-56,58).

Відтак, сума податків та обов`язкових платежів, яка утримана із середнього заробітку в 106 496 грн 64 коп. склала 20 766 грн 83 коп., а сума боргу ОСОБА_1 за іншим судовим рішення склала 4 926 грн 80 коп., тобто усього роботодавцем утримано із заробітку працівника 25 693 грн 63коп.. Зазначення судом першої інстанції цієї суми як суми утриманих податків та обов`язкових платежів, без посилання на стягнення суми боргу, що звернута виконавцем на заробітну плату боржника ОСОБА_1 , не впливає на правильність встановлених обставин справи.

Разом з тим, не заперечуючи проти отримання суми в 80 803 грн 01 коп., стягувач ОСОБА_1 вказував на неправомірність здійснених боржником відрахувань із заробітної плати, та необхідність виплати на його користь усіх здійснених утримань на загальну суму 25 693 грн 63коп.. Тобто стягувачем вказано на невиконання боржником свого обов`язку у повному обсязі, що виключає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З такими доводами стягувача ОСОБА_1 колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог абзацу 5 пункту 6 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при призначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови № 100 від 5 лютого 1995 року Про затвердження Порядку обчислення середнього заробітку (далі Постанова) при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відтак, суд визначає суми до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, без обрахування та без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

За довідкою про середній заробіток №18/11/341-20 від 30 січня 2020 року, якою керувався суд апеляційної інстанції під час визначення розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню, зазначено, які суми доходу нараховані ОСОБА_1 за період серпень-вересень 2019 року, без утримань податків та обов`язкових платежів (а.с.59).

Тому, при добровільному виконанні судового рішення в частині виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу боржником МОЦЗ вірно утримані податки та обов`язкові платежі, а також сума боргу за виконавчим провадженням на підставі постанови виконавця про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника за іншим судовим рішенням, яким є ОСОБА_1 ..

Посилаючись саме на такі обставини МОЦЗ звернувся із заявою до суду про визнання виконавчого листа про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 статті 432 ЦПК України передбачено право боржника на звернення з такою заявою до суду, який може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже дійшовши висновку про те, що податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів, та боргу за примусовим виконавчим провадженням, стягнення якого звернуто на заробітну плату та інші доходи працівника, суд повно та всебічно дослідив матеріали справи за заявою, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, оскільки судове рішення, в оскаржуваній частині, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції не є предметом апеляційного перегляду, оскільки учасниками справи не оскаржена.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Н. О. Тищук

Н. О. Шаманська