РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/1323/20

провадження у справі № 2/0285/569/20

02 грудня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.,

сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко Володимир Павлович,

третя особа приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Броніслав Адамович,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи : приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко Володимир Павлович, приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Броніслав Адамович, про визнання недійсним договору довічного утримання та договору купівлі-продажу,

встановив:

06.04.2020 року ОСОБА_1 позивач по справі, звернувся до суду з позовною заявою та просила постановити рішення, яким визнати договір довічного утримання, укладеного 17.10.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , та договір купівлі-продажу, укладеного 22.05.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідачами у справі, недійсними.

В обґрунтування свого позову зазначає, що 06.11.2012 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його смерті їй стало відомо, що за життя між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання. Однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 зобов`язань за договором не виконувала, у тому числі не здійснила поховання ОСОБА_5 після його смерті, вона звернулася до суду з даним позовом про визнання спірних договорів недійсними (а.с.2).

21.08.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено підготовче судове засідання на 08.06.2020 року, визначено резервну дату підготовчого судового засідання 25.06.2020 року, встановлено учасникам справи строки вчинення процесуальних дій (а.с.15).

08.05.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач вказує на те, що на момент реєстрації шлюбу між ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 , відповідно до умов п. 4.7. Договору довічного утримання від 17.10.2011 року, вже була здійснена перереєстрація права власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 на набувача, відтак спірне майно до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 не увійшло. При цьому, зазначає, що на момент укладення договору ОСОБА_5 знаходився у шлюбі із ОСОБА_6 , яка надала свою згоду для укладення правочину шляхом подання нотаріально-посвідченої заяви, а тому вважає, що позивач ОСОБА_1 не має права звернення до суду з даним позовом. Крім того, просила витребувати ряд доказів (а.с.22-23).

25.06.2020 року за клопотанням позивача по справі підготовче засідання відкладено на 04.08.2020 року та надано останній можливість ознайомитися із змістом поданого відзиву на позовну заяву та надано можливість подати відповідь на відзив (а.с.33).

09.07.2020 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.43).

10.07.2020 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову.

13.07.2020 року у справі постановлено ухвалу, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено заборону на відчуження 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 21.07.2020 року відповідачем ОСОБА_3 подано на ухвалу суду апеляційну скаргу, яка 07.10.2020 року постановою Житомирського апеляційного суду залишена без задоволення, а ухвала суду без змін.

21.07.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про застосування строку позовної давності у даній справі, яку вона просить розглянути у її відсутності (а.с.47).

04.08.2020 року за клопотання позивача ОСОБА_1 підготовче судове засідання відкладено на 18.08.2020 року та надано можливість відкрити докази по справі іншим учасникам справи (а.с.57-59).

04.08.2020 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову (а.с.67). 05.08.2020 року у справі постановлено ухвалу, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, заборонено відповідачу ОСОБА_3 проводити будівельні роботи по забудові будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.72). 14.08.2020 року відповідачем ОСОБА_3 подано на ухвалу суду апеляційну скаргу, яка 12.10.2020 року постановою Житомирського апеляційного суду задоволена, ухвала суду скасована та ухвалене нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

18.08.2020 року в адресу суду надійшли копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу майна, витребувана за клопотанням позивача ОСОБА_1 (а.с.79-97).

18.08.2020 року за клопотанням позивача у справі ОСОБА_1 підготовче засідання відкладено на 17.09.2020 року та надано останній можливість ознайомитися із матеріалами справи та матеріалами нотаріальної справи, направлені до суду приватним нотаріусом Лінкевич Б.А. (а.с.119-120).

01.09.2020 року в адресу суду надійшли копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору довічного утримання, витребуванІ за клопотанням позивача ОСОБА_1 (а.с.126-156).

17.09.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 03.11.2020 року, визначено резервну дату розгляду справи 12.11.2020 року (а.с.164-165).

12.10.2020 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду заяву про відвід судді Михайловської А.В. (а.с.176).

У період з 05.10.2020 року по 23.10.2020 року судді Михайловській А.В. були надані дні відпочинку як компенсацію за роботу у вихідні дні.

26.10.2020 року, у відповідності до ч. 7 ст. 40 ЦПК України, у справі постановлено ухвалу, заявлений відвід відповідачем ОСОБА_3 визнано необґрунтованим, матеріали справи передані до канцелярії суду з метою визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, для розгляду заяви ОСОБА_3 про відвід судді (а.с.177-178).

28.10.2020 року суддею Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Сташковим Т.Б. постановлено ухвалу, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Михайловської А.В. відмовлено (а.с.183-184).

03.11.2020 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 розгляд справи відкладено на резервну дату розгляду справи 12.11.2020 року, надано позивачу можливість отримали правову допомогу та залучити до участі у справу представника (а.с.191).

12.11.2020 року у судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Михайловської А.В. (а.с.203-204). 12.11.2020 року у справі, у порядку абз. 2 ч. 3 ст. 40 ЦПК України, постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 (а.с.207).

Недочекавшись оголошення результатів розгляду заяви про відвід судді у справі позивач ОСОБА_1 залишила зал судового засідання, що потягло за собою відкладення розгляду справи на 02.12.2020 року (а.с.205-206).

30.11.2020 року позивачем ОСОБА_1 повторно подано до суду заяву про відвід судді Михайловської А.В. (а.с.219).

01.12.2020 року у справі постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 , у силу ч. 5 ст. 39 ЦПК України, залишено без розгляду, як таку, що заявлено повторно з підстав розглянутих раніше (а.с.220).

02.12.2020 року у судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 вдруге повторно подано заяву про відвід судді Михайловської А.В., яка, повторно, у порядку ч. 5 ст. 39 ЦПК України, залишена без розгляду, ухвала суду занесена до протоколу (журналу) судового засідання.

У тому ж судовому засіданні, у порядку ч. 2 ст. 222 ЦПК України, суд залишив без розгляду ряд клопотань позивача ОСОБА_1 , як такі, що без поважних причин не були подані у підготовчому судовому засіданні.

Крім того, судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із відсутністю адвоката (представника), оскільки останньою не надано суду доказів, які б вказували на те, що позивач ОСОБА_1 уклала угоду про надання послуг з представником, і представник позивача з поважних причин не з`явився у судове засідання. Крім того, суд звернув увагу позивача на те, що вже мало місце відкладення розгляду справи за її клопотанням з метою отримання правової допомоги (укладення відповідної угоди), проте позивач таким правом не скористалася. Відтак з метою не допущення затягування строків розгляду справи, розгляд справи було продовжено та роз`яснено позивачу наслідки повторного залишення залу судового засідання.

У судовому засіданні, під час проведення розгляду справи по суті, 02.12.2020 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, які просила задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність. Зазначив, що він є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу майна.

Відповідач ОСОБА_2 та треті особи: приватний нотаріус Плюйко В.П. та приватний нотаріус Лінкевич А.Б., у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не подали, а тому суд, у силу положень ч. 3 ст. 222 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилається як на підставу позовних вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановлено наступне.

Встановлено, що за життя 17.10.2011 року ОСОБА_5 уклав із ОСОБА_2 Договір довічного утримання, за яким відчужувач передає, а набувач отримує у власність Ѕ частину житлового будинку з прибудовами за АДРЕСА_1 , та взамін зобов`язується забезпечити відповідача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Б.А. - третьою особою у справі (а.с.127-129).

06.11.2012 року ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_1 позивачем по справі (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с.7).

22.05.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - відповідачами по справі, укладено Договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко В.П. - третьою особою у справі (а.с.80).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на ст.ст. 203 ч.1 та ч. 5, 215 ч.3, 749 ЦК України вказуючи на те, що відповідачем ОСОБА_2 не були дотримані п. 2 та п. 3.2.2. Договору довічного утримання.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам суд виходить з наступного.

За змістом ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно до ч. 1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 334 ЦК України Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Із статті 749 ЦК України слідує, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Якщо частина майна відчужувача перейшла до його спадкоємців, витрати на його поховання мають бути справедливо розподілені між ними та набувачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Із змісту ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України слідує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Із змісту пункт 2 спірного Договору довічного утримання слідує, що утримання (догляд) визначаються у вигляді: а) надання побутових послуг; б) забезпечення належними лікувальними засобами; в) забезпечення продуктами харчування, у відповідних розмірах.

За пунктом 3.2.2. даного Договору довічного утримання набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його.

Пунктом 4.7 Договору довічного утримання передбачено, що право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами у набувача виникає з моменту державної реєстрації цього договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У свою ж чергу, позивачем не надано доказів про те, що відповідачем ОСОБА_2 не дотримано пункт 2 спірного Договору довічного утримання.

Натомість, позивачем надано докази, які вказують на те, що саме вона здійснила поховання ОСОБА_5 .

При цьому, у межах розгляду даної справи, відповідачем ОСОБА_7 не спростовані докази подані позивачем. Клопотання, які містяться у відзиві відповідача ОСОБА_2 суд не виносив на розгляд, так як остання у судове засідання не з`явилася та їх не підтримала, не подала до суду заяви про їх розгляд у її відсутності.

Разом з тим, 21.07.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності по справі (а.с.47).

Щодо застосування строків позовної давності, на які вказує відповідач ОСОБА_2 , то суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.ст. 256 ч. 1, 257 ч. 1, 261 ч.1, 265 ч. 1, 267 ч. 3 5 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Із змісту відзиву на позовну заяву та заяви про застосування позовної давності відповідача ОСОБА_2 слідує, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про існування спірного Договору довічного утримання, у зв`язку з чим вона неодноразово звернулася до суду з вимогами про його оспорення починаючи з 2013 року, однак її позови залишалися без розгляду. Дана обставина позивачем ОСОБА_1 у судовому засіданні не оспорювалася.

Відтак, оскільки позивачу було відомо про існування спірного Договору довічного утримання починаючи з 2013 року, а її попередні позови були залишені без розгляду, при цьому з даним позовом вона звернулася лише у 2020 році, тому у задоволення позову слід відмовити, застосувавши строки позовної давності у частині позовних вимог щодо визнання Договору довічного утримання недійсним.

Що стосується позовних вимог у частині визнання недійним Договору купівлі-продажу спірного майна, то у їх задоволенні також слід відмовити оскільки вони є похідними вимогам щодо визнання недійсним Договору довічного утримання.

У силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Щодо скасування заходів забезпечення позову то суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 9 ст. 157 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відтак, суд рахує за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.07.2020 року у справі № 285/1323/20 (провадження № 2-з/0285/9/20).

Керуючись ст.ст. 4, 76 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 273, 352, 354, 355, п.п.15.5 п. 5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи : приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко Володимир Павлович, приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Броніслав Адамович, про визнання недійсним договору довічного утримання та договору купівлі-продажу.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.07.2020 року у справі № 285/1323/20 (провадження № 2-з/0285/9/20).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ),

відповідач ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 ),

відповідач ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_3 ),

третя особа приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко Володимир Павлович ( місцезнаходження - вул. Житомирська, 59, м. Новоград-Волинський, Житомирська область),

третя особа приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Броніслав Адамович ( місцезнаходження - вул. Замкова, 3/6, м. Новоград-Волинський, Житомирська область).

Дата складення повного судового рішення 10.12.2020 року.

Головуюча А.В.Михайловська