справа №176/1895/20
провадження №2/176/713/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2020 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною власністю подружжя та поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом де просить ухвалити судове рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя домоволодіння за АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А» загальною площею 45,8 м.кв. і житловою площею 25,4 м.кв., сараю «Б», літньої кухні «В», погребу «В п/д», сараю «Г», вбиральні «Д», гаража «Е», водопроводу - 1, замощення - 11, огорожі - №1-3; розділити між нею та відповідачем спірне домоволодіння, визнати за нею право на 2/3 частки вищезазначеного домоволодіння та стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що 08.12.2007 зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно договору-купівлі продажу від 09.06.2017 за спільні кошти в сумі 65000 грн сторони придбали домоволодіння за АДРЕСА_1 , яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності на відповідача ОСОБА_2 . Рішенням Жовтоводського міського суду від 17.05.2019 року шлюб між ними було розірвано. Спір щодо розподілу спільного майна між ними в добровільному порядку вирішений не був. Оскільки відповідач став чинити їй та дітям перепони в користуванні спірним будинком, в якому вони зареєстровані на законних підставах, позивач 28.07.2020 направила на адресу ОСОБА_2 письмову пропозицію щодо варіантів розподілу спільного майна з проханням повідомити про прийняте рішення в термін до 01.09.2020. Однак, про своє рішення відповідач не повідомив, тому вона змушена звернутись до суду із позовом. Крім того, позивач зазначає, що станом на 01.09.2020 заборгованість по аліментам складала 834,74 грн. Розмір аліментів, що підлягає стягненню щомісяця становить близько 3000 грн. Цих грошей недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей, їх освіти та розвитку індивідуальних здібностей. Враховуючи обставини, пов`язані з додатковими витратами для розвитку дітей позивач вважає за можливе при вирішенні питання про розподіл майна відступити від принципу рівності часток, збільшивши її частку до 2/3.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було визначено суддю Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Волчек Н.Ю.

Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року суддя Волчек Н.Ю. заявила самовідвід по цивільній справі №176/1895/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по справі було визначено суддю Жовтоводського міського суду Гусейнова К.А.

Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року було відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від відповідача, ОСОБА_2 на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив, в якому він просить позовні вимоги задовольнити частково та поділити між позивачкою та відповідачем спірне домоволодіння у рівних частках, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Відповідач категорично заперечує щодо відступлення від принципу рівності часток, оскільки та обставина, що з позивачкою проживають їхні спільні діти не можна вважати підставою для відступлення від рівності часток подружжя відповідно до ст.70 СК України. Твердження позивачки про вчинення відповідачем перешкод їй та дітям у користуванні спірним домоволодінням є надуманими та не підтверджені будь-якими доказами. Крім того, довідки та звірки про оплату за навчання, надані позивачем на підтвердження понесених витрат не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.77-79 ЦПК України. Також, відповідно до судового наказу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року, суд стягнув з нього аліменти у розмірі, визначеному самою заявницею ОСОБА_1 в розмірі 1/3 його заробітку. Отже, суд в повному обсязі задовольнив вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів, а тому не можна стверджувати, що такого розміру аліментів, визначеного особисто позивачкою не вистачає на утримання дітей. Крім того, станом на 30.11.2020 відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей, що підтверджується відповідною довідкою. На дивлячись на те, що аліменти на підставі вказаного вище наказу стягуються з 15.07.2020, відповідач 10.06.2020 сплатив на користь позивачки 12000 грн на утримання дітей за період 01.01.2020 по 30.04.2020. Крім того, у період з вересня 2018 по грудень 2020 року відповідач самостійно сплачує грошові кошти у рахунок батьківської плати у навчально-виховні заклади. Таким чином, своєчасно та в повному обсязі сплачуючи аліменти на утримання дітей та батьківську плату в навчальних закладах, купуючи їм додаткові речі, відповідач дбає про забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей та не ухиляється від участі у їх утриманні. Крім того, позивачка, як співвласник спірного домоволодіння, не приймає участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.12.2007, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 2007 року, актовий запис №397 (а.с.9).

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10,11).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12,13).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.05.2019 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.14).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №217392333 від 22.07.2020 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до судового наказу від 27 липня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів (а.с.16).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №176/1185/20 від 27.07.2020 розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 станом на 30.09.2020 складає 834,74 грн (а.с.18).

Листом від 28.07.2020 ОСОБА_1 пропонувала ОСОБА_2 здійснити добровільний поділ спільного майна подружжя, однак відповідь на її пропозицію не надійшла (а.с.30,31).

З наданих позивачем довідок та звірок про оплату за навчання вбачається, що ОСОБА_1 сплачує кошти за навчання дітей в «Робоклуб ЖВ», студії англійської мови «Englishland», клубі англійської мови «Yellow Submarine» (а.с.19-28).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.06.2017, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О., ОСОБА_2 придбав у приватну власність житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.52).

Таким чином, спірний будинок був придбаний відповідачем у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і є спільною сумісною власністю подружжя та може бути поділений між ними.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №23515827 від 02.12.2020 вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 3/4 квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.82).

Оскільки в добровільному порядку відповідач не бажає провести поділ майна, то є необхідність такого поділу судом.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Однак, суд критично відноситься до посилання позивача на можливість відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя у зв`язку з тим, що вона несе додаткові витрати для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей, їх освіти та індивідуальних здібностей, а також у зв`язку з тим, що розмір аліментів, які вони отримують є недостатнім.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч.2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проте, проживання дітей з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №176/1185/20 від 27.07.2020, наданої відповідачем разом з відзивом, станом на 30.11.2020 року заборгованість у ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання двох дітей - відсутня (а.с.59,60).

Відповідач сплачує батьківські внески за навчання дітей, надає їм матеріальну допомогу (а.с.61-77), а тому не ухиляється від участі в утриманні дитини дітей та дбає про матеріальне забезпечення сім`ї.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено.

Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 27.12.2019 р. у справі №297/2837/17.

Відтак, суд дійшов переконання про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про можливість визнати за сторонами право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 за кожним, тому позов підлягає частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на спірний будинок у розмірі 2/3 частини слід відмовити.

На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 840,80 грн, що підтверджені квитанцією №76452 від 03.11.2020 року (а.с.1)

На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною власністю подружжя та поділ майна - задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А» загальною площею 45,8 м.кв. і житловою площею 25,4 м.кв., сараю «Б», літньої кухні «В», погребу «В п/д», сараю «Г», вбиральні «Д», гаража «Е», водопроводу - 1, замощення - 11, огорожі - №1-3

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А» загальною площею 45,8 м.кв. і житловою площею 25,4 м.кв., сараю «Б», літньої кухні «В», погребу «В п/д», сараю «Г», вбиральні «Д», гаража «Е», водопроводу - 1, замощення - 11, огорожі - №1-3.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А» загальною площею 45,8 м.кв. і житловою площею 25,4 м.кв., сараю «Б», літньої кухні «В», погребу «В п/д», сараю «Г», вбиральні «Д», гаража «Е», водопроводу - 1, замощення - 11, огорожі - №1-3.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати в сумі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя К.А. Гусейнов