ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 691/1395/17
Провадження № 22-ц/821/1716/20
Категорія: 307020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.

секретаря: Винник І. М.

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ;

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2 ;

відповідач за первісним та зустрічним позовами: Валявська сільська рада Городищенського району Черкаської області,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області, ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у складі: головуючого судді Савенко О. М., повний текст рішення виготовлено 20 липня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Валява, Городищенського району Черкаської області померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області від 12 травня 2017 року серії НОМЕР_1 , актовий запис №12.

ОСОБА_4 є її рідною матір`ю, про що зазначено у свідоцтві про народження № НОМЕР_2 . 11 квітня 1970 року вона уклала шлюб із ОСОБА_5 і змінила прізвище з дівочого ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,6204 га, кадастровий № :02:001:1092 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в с. Валява Городищенського району Черкаської області. Вказана земельна ділянка належала матері на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 159579, виданого на підставі Розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 29 травня 2006 року № 290.

Також до складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 1,5207 га, кадастровий № :02:001:1093 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в с. Валява Городищенського району Черкаської області, яка належала ОСОБА_4 , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 159580, виданого на підставі Розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 29 травня 2006 року № 290.

Для того щоб оформити право власності на спадкове майно вона 18 жовтня 2017 року звернулася до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері на земельні ділянки в с. Валява Городищенського району Черкаської області.

Нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки померлої. Оригінали Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ № 159579 та серії ЯБ № 159580 були втрачені, про що розміщені оголошення в газеті «Вісник Городищини» № 44 від 03 листопада 2017 року.

Зазначала, що, за таких обставин, вона позбавлена можливості оформити спадкові права і прийняла рішення звернутися до суду.

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 подала до суду додаткову позовну заяву в якій просила суд об`єднати в одне провадження її додаткову позовну заяву про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом з позовною заявою до Валявської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

Визнати право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, згідно Державного акта серії ЯК № 418955, кадастровий № 0:01:001:0269, вартістю 40185 грн та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, згідно Державного акту серії ЯК № 418954, кадастровий № :01:001:0270, вартістю 11648 грн, з загальною грошовою оцінкоювартістю 51883 грн.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 21 березня 2018 року заяву представника ОСОБА_1 задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на земельну ділянку кадастровий № 0:01:001:0269 та кадастровий № :01:001:0270, що належали померлій ОСОБА_4 , залишено без розгляду у зв`язку із винайденням оригіналів правовстановлюючих документів.

Неодноразово доповнюючи та уточнюючи позовні вимоги, остаточно просила суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на: земельну ділянку площею 1,6204 га, кадастровий номер :02:001:1092 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с. Валява Городищенського району Черкаської області, яка належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 159579 та земельну ділянку площею 1,5207 га, кадастровий номер :02:001:1093 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в с. Валява Городищенського району Черкаської області, яка належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 159580.

У травні 2018 року відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов який мотивував тим, що на підставі ст. 193 ЦПК України, має право подати такий, остільки 30 березня 2017 року його баба ОСОБА_4 склала заповіт на його користь і все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідала на нього, як свого онука. Заповіт був посвідчений секретарем виконкому Валявської сільської ради Гаркуша Л. І.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Задовго до її смерті, десь в середині листопада 2016 року, баба геть злягла та вже не могла себе самостійно обхожувати і його мати ОСОБА_2 перебралася жити до неї. На початку грудня 2016 року, щоб полегшити участь матері у догляді за бабою, він теж почав проживати разом з ними та виконувати всю домашню роботу: пиляв, рубав, складав дрова, топив хату, доглядав за домоволодінням, купував ліки, брав на себе усі витрати пов`язані з побутом до самої її смерті.

Після смерті баби продовжував проживати у її будинку ще на протязі місяця, при цьому, реєстрацію місця проживання він не змінював.

Зазначав, що метою його звернення до суду є встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку, оскільки згідно правових норм недотримання заявником вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання не свідчить про те, що він не проживав зі спадкодавцем.

Просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 станом на 03 квітня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Валява Городищенського району Черкаської області, актовий запис № 12 свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_3 , видане Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, право власності на земельну ділянку площею 1,5207 га, кадастровий номер 020011093, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах с. Валява Городищенського району Черкаської області, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 159580 та земельну ділянку площею 1,6204 га, кадастровий номер 020011092, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах с. Валява Городищенського району Черкаської області, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 159579.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 та відповідач-позивач ОСОБА_3 , які є також спадкоємцями за законом і за заповітом після смерті ОСОБА_4 , але на час судового розгляду встановлені обставини і факти, які свідчать про те, що ними не реалізовано своїх спадкових прав, на відміну від позивача ОСОБА_1 , яка вчинила всі необхідні дії для прийняття спадщини, тому судом не встановлено перешкод для прийняття нею спадщини після ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

07 вересня 2020 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати повністю рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов задовольнити та встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 , станом на 31 березня 2017 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд несправедливо задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки остання воля ОСОБА_4 була висловлена у заповіті. Тож спадкування у даному випадку повинно здійснюватися за заповітом, а не за законом.

Зазначає, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про ту обставину, що Державні акти на право власності на земельні ділянки Серії ЯБ №159580 та Серії ЯБ №159579, які підтверджують право власності ОСОБА_4 на земельні ділянки не втрачені, а знаходяться у ОСОБА_2 .

Перед тим, як звертатися в суд ОСОБА_1 зверталась до його матері, щоб та віддала їй вказані правовстановлюючі документи, однак ОСОБА_2 їй повідомила, що є заповіт на ОСОБА_3 , тому вона надасть їх нотаріусу.

В процесі розгляду справи вказані державні акти були передані ОСОБА_1 , однак остання вводячи суд в оману, продовжила вирішувати вказане питання через суд уже маючи на руках правовстановлюючі документи.

Вважає, що суд при ухваленні рішення не з`ясував вказаних обставин та безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки в неї жодних перешкод для отримання свідоцтв про право на спадщину не було.

Щодо зустрічних позовних вимог зазначив, що факт його постійного проживання із бабою ОСОБА_4 на день її смерті підтверджується показами свідків, його матір`ю ОСОБА_2 .

ОСОБА_8 показів свідків, які вказували, що не бачили його постійно у ОСОБА_9 , зазначив, що дійсно його могли не завжди бачити, оскільки, окрім догляду да померлою, він також працює, а тому на протязі дня був відсутнім.

Щодо довідки сільської ради про його фактичне місце проживання зазначив, що сільська рада не перевіряла і не знає де він фактично проживав, а довідки видані лише на підставі даних погосподарських книг.

У відповіді представника ОСОБА_1 адвоката Салія С. А. на апеляційну скаргу зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають дійсності та чинному законодавству, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року винесене при повному з`ясуванні всіх обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника щодо обізнаності про місцезнаходження державних актів не відповідають дійсності і не підтверджені жодними доказами.

Зазначає, що її мати ОСОБА_4 до дня смерті проживала одиноко, заяву про прийняття спадщини було подано нотаріусу лише нею, інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались.

Вважає, що за відсутності відмови нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину, вирішення спору ОСОБА_3 є неможливим. Оскільки ним не вичерпано умов оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Вказує, що із показів свідків вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 постійно приходили допомагати ОСОБА_9 , однак не проживали разом з нею на день смерті. Будь-які докази, які б підтверджували б факт постійного проживання ОСОБА_3 без реєстрації у будинку своєї баби у справі відсутні.

Просив суд апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 30 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду на 25 листопада 2020 року на 11:00 год., в подальшому розгляд справи відкладено на 10 грудня 2020 року на 14:00 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області від 12 травня 2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Валява Городищенського району Черкаської області померла ОСОБА_4 , про що складено актовий запис № 12 (т. 1 а.с .4, 109).

Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 є рідною матір`ю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 5, 167).

11 квітня 1970 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_5 і змінила прізвище з дівочого ОСОБА_6 на ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 5).

13 листопада 1971 року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_10 і змінила прізвище з дівочого ОСОБА_6 на ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 166).

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 159579, виданого на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 29 травня 2006 року № 290, ОСОБА_9 належала земельна ділянка, площею 1,6204 га кадастровий номер :02:001:1092 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в с. Валява Городищенського району Черкаської області (т. 1 а.с.6, 214).

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №159580, виданого на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 29 травня 2006 року № 290, ОСОБА_9 належала земельна ділянка площею 1,5207 га кадастровий номер :02:001:1093 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в с. Валява Городищенського району Черкаської області (т. 1 а.с.7, 213).

Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 0,3235 га станом на 01 січня 2017 року склала 11648 грн, а площею 0,2500 га 40185 грн, що підтверджується листом Городищенського районного відділу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 27 січня 2017 року (т. 1 а.с. 8).

Згідно постанови нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері на земельні ділянки в с. Валява Городищенського району Черкаської області, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки померлої (т. 1 а.с. 9).

Про втрату оригіналів Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №159579 та серії ЯБ №159580 були розміщені оголошення в газеті «Вісник Городищини» № 44 від 03 листопада 2017 року (т.1 а.с. 10-11).

За життя ОСОБА_4 , 30 березня 2017 року, було складено заповіт на онука ОСОБА_3 , посвідчений секретарем виконкому Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області Гаркуша І. Л. (т. 1 а.с. 34, 108).

Згідно листа завідуючої Городищенською держнотконторою Бідної М. О. від 24 травня 2018 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відкрито спадкову справу № 189/2007 за заявою про прийняття спадщини донькою ОСОБА_1 , інші спадкоємці померлої не зверталися, свідоцтва про спадщину не видавалися, відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру, померлою було складено ряд заповітів, що були посвідчені секретарем виконкому Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області, однак самі заповіти в нотаріальній конторі відсутні, їх зміст невідомий (т. 1 а.с. 88-90).

Відповідно до листа Виконавчого комітету Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 11 грудня 2018 року № 929/02-42, громадянка ОСОБА_2 зареєстрована в с. Валява з 1952 року, у період часу з 01.01.2016 по 31.03.2017 вона зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 (підстава: запис в погосподарській книзі Валявської сільської ради №12 за 2016-2020 роки) (т.1 а.с. 215).

Згідно довідки Виконавчого комітету Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 31 травня 2018 року № 513/02-44, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті дійсно проживала по АДРЕСА_1 . На час смерті проживала одиноко. Довідка видана на підставі запису в погосподарській книзі Валявської сільської ради №13 за 2016-2020 роки) (т.1 а.с. 161).

Згідно довідки Виконавчого комітету Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 06 червня 2018 року № 394/02-42, ОСОБА_3 заресєстрований та постійно проживає з 13.06.1974 по 24.06.1992, з 28.07.1992 по 06.11.1992, 01.12.1994 по 21.08.1995 та з 21.07.1998 і по даний час за адресою: АДРЕСА_2 . У період з 01.01.2016 по 31.03.2017 він фактично проживав за місцем своєї реєстрації, в будинку свого батька за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 162).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 04 серпня 2020 року № 307/02-44, долученої до апеляційної скарги, ОСОБА_4 на час смерті зареєстрована одиноко. Відповідно до нотаріально засвідчених свідчень сусідів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 на час смерті ОСОБА_4 проживала та вела спільне господарство разом зі своєю донькою ОСОБА_2 та внуком ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 153).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 483/597/16-ц (провадження № 61-5184св18) зроблено висновок, що «право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає».

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.21, 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 № 296/5 (Порядок № 296/5)( в редакції чинній на час відкриття спадщини), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно п. 4.20 глави 10 Порядку № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус проставляє відмітку у верхньому лівому куті державного акта на право власності на земельну ділянку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 N 439 «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є дочками ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_9 .

Після померлої ОСОБА_4 відкрито спадкову справу №189/2007 за заявою про прийняття спадщини донькою ОСОБА_1 .

Померлою 30 березня 2017 року було складено заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області, яким все своє майно вона заповіла онуку ОСОБА_3 . Вказаний заповіт сторонами не оспорюється.

ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. При цьому вважає, що він прийняв спадщину, оскільки на момент смерті проживав разом із спадкодавцем.

ОСОБА_2 також не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але теж вказувала, що на момент смерті проживала разом із спадкодавцем.

Свідоцтва про право на спадщину нікому видано не було.

При цьому, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом стала саме неможливість оформити спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 , через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що і було зазначено в постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 жовтня 2017 року.

Крім того, попередньо, до звернення в суд, ОСОБА_1 були розміщені оголошення в газеті «Вісник Городищини» № 44 від 03 листопада 2017 року про втрату оригіналів Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №159579 та серії ЯБ №159580.

Посилання ОСОБА_15 та ОСОБА_2 на те, що оригінали правовстановлюючих документів не були втрачені, а знаходились у ОСОБА_2 , про що було відомо ОСОБА_16 , не підтверджено жодними доказами, в тому числі і в суді апеляційної інстанції, є припущеннями і вказують на порушення скаржником положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, а тому відхиляються.

Отже, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що відсутні перешкоди для прийняття спадщини ОСОБА_1 .

Щодо зустрічного позову, то слід зазначити наступне.

Звертаючись з позовом ОСОБА_3 наголошував, на тому, що він з матір`ю на момент смерті проживав із спадкодавцем, ОСОБА_4 , в підтвердження чого посилався лише на покази свідків.

При цьому, покази свідків, які не можуть бути єдиним доказом вказаних обставин, були суперечливими.

В матеріалах справи наявні довідки Виконавчого комітету Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області з яких вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті дійсно проживала по АДРЕСА_1 одиноко, ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_2 проживали за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, до апеляційної скарги додана довідка Виконавчого комітету Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 04 серпня 2020 року № 307/02-44, згідно якої ОСОБА_4 на час смерті зареєстрована одиноко, однак відповідно до нотаріально засвідчених свідчень сусідів проживала та вела спільне господарство разом зі своєю донькою ОСОБА_2 та внуком ОСОБА_3 .

Однак, вказана довідка, яка повністю суперечить раніше поданим довідкам тієї ж сільської ради, подана в порушення порядку визначеному цивільно-процесуального законодавства, адже подаючи її вже після винесення рішення скаржником, як не подане вмотивоване клопотання про долучення вказаного доказу до матеріалів справи, так і не наведено ним причини неможливості його подання до суду першої інстанції.

Апеляційний суд також враховує, що дана справа перебувала на розгляді протягом тривалого часу, з листопада 2017 року по липень 2020 року, проте ОСОБА_3 не вказував на неможливість надання тих чи інших доказів в підтвердження заявлених ним вимог.

За викладеного апеляційний суд не може прийняти вищевказану довідку, яка додана до апеляційної скарги, оскільки скаржником не надано доказів неможливості її подання до суду першої інстанції, у строки та спосіб визначені ст. 83 ЦПК України, з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Разом з тим, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді ОСОБА_3 не надав жодного доказу в підтвердження того, що він звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, хоча вважає, що має на це право з підстав проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 на момент її смерті. Відповідно і відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 матеріали справи не містять, а в судовому засіданні суду апеляційної інстанції жодний з учасників не підтвердив факту його звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва разом із доказами спільного проживання із спадкодавцем на момент її смерті чи наявності відмови нотаріуса.

Тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що ОСОБА_3 та його матір ОСОБА_2 не реалізували своїх спадкових прав, передчасно звернулись з позовом до суду, на відміну від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , яка належними та допустимими доказами довела свої позовні вимоги.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та у визначених законом випадках апеляційної інстанцій, що передбачено ст. ст. 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у оскаржуваному рішенні, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2020 року.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Л. В. Нерушак