Провадження №2/760/5039/20
Справа №755/2873/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив суд визнати договір кредитної лінії у вигляді загальних умов договору кредитної лінії, спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG1030157 та додаткової угоди №АМ0542900 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 недійсним в цілому.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у січні 2020 року йому почали надходити дзвінки від працівників ТОВ «ФК «Дінеро», з яких він дізнався, що ним укладений договір кредитної лінії.

Копію зазначеного договору №AG1030157 та додаткову угоду №АМ0542900 позивач отримав від відповідача у лютому 2020 року. Договір складається зі спеціальних умов договору кредитної лінії та загальних умов договору кредитної лінії, а також буж-яки змін або доповнень до них.

Згідно з зазначеним договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику в межах ліміту кредитної лінії на основі заяви позичальника та за умови їх схвалення і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні договірні компенсації до останнього дня терміну оплати.

Позивач вважає, що кредитний договір не був ним підписаний, сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Однак, у позивача немає відомостей, що гроші в сумі 7900 грн. були йому передані, а отже договір не є укладеним.

Також, у договорі відсутні істотні умови, що впливають на можливість виконання сторонами договору, а тому позивач вважає, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а отже договір не є укладеним.

Відповідач не виконав встановлені імперативно вимоги Закону України «Про споживче кредитування» щодо надання інформації про споживчий кредит. Такі дії розглядаються як нечесна підприємницька практика в розумінні вказаного Закону, оскільки підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За нормами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним.

На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2020 року цивільну справу передано на розгляд Солом`янському районному суду м. Києва, за підсудністю.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

22.05.2020 року від відповідача ТОВ «ФК «Дінеро» надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що оспорюваний договір не має жодної ознаки щодо мотивів вважати його недійсним або нікчемним.

Договір позики №AG1030157 (номер у системі L4829325) укладено в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Під час укладання договору позивачем було успішно пройдено процес верифікації клієнта на сайті відповідача, а отже позивачем було укладено договір в порядку передбаченому чинним законодавством.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними.

13.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» із заявкою на отримання позики, що, відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», є акцептом на укладення договору позики.

13.04.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №AG 1030157 та додаткова угода до договору позики №АМ0542900 від 30.04.2019 року.

За умовами договору, ТОВ «ФК «Дінеро» зобов`язався надати позику позичальнику на основі заяви ОСОБА_1 , яка була подана через особистий кабінет на порталі та відповідно до оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) позичальника на власний розсуд позикодавця.

Позивач вважає, що кредитний договір не був ним підписаний, сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, не містить строку повернення коштів, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Спеціальними умовами для договору позики №AG 1030157 передбачені наступні умови договору позики: сума позики: 2100,00 грн.; умови додаткової угоди: сума позики: 7000,00 грн.

В Спеціальних умовах до договору позики №AG 1030157 та в додатковій угоді №АМ0542900 до Спеціальних умов для договору позики № AG 1030157 зазначено, що дата повного погашення кредиту - 04.05.2019 року.

Таким чином, твердження позивача про те, що строк дії договору сторонами на визначено, не відповідають дійсності.

Позивач вказує про те, що у нього немає відомостей, що гроші йому не передавались кредитодавцем.

Відповідно до п. 3.4 загальних умов договору позики позикодавець зобов`язаний здійснити переказ суми позики на рахунок позичальника. Позика буде вважатись надаю в день, коли було здійснено банківський переказ позикодавцем.

Позивачем не надано до суду будь-яких доказів в підтвердження доводів щодо не отримання ним від позичальника грошових коштів за договором.

Таким чином, твердження позивача не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Вбачається, що зазначений кредитний договір укладено з відповідачем в електронній формі шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Позивач, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року, просить визнати договір, укладений між сторонами 13.04.2019 року та додаткову угоду до нього від 30.04.2019 року, недійсними.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Судом встановлено, що між сторонами укладений договір позики, підписаний сторонами, кредитні кошти отримані позичальником.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вбачається, що в договорі позики, підписаному позивачем, прямо зазначено, що лише тоді, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв Умови користування Порталом, Політику конфіденційності, Паспорт споживчого кредиту, Загальні умови Договору кредитної лінії та Пропозиції Кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії, що були надані Позичальнику через особистий кабінет на Порталі (п. 1.2).

Крім цього, суд також звертає увагу, що невід`ємною частиною є Спеціальні умови для договору позики, а також, додаткова Угода №АМ00542900.

Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил.

Зі змісту оспорюваного договору №AG 1030157 та додаткової Угоди №АМ00542900 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови позико.

Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Статтею 230 ЦК України закріплено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики №AG 1030157 та додаткової Угоди №АМ00542900 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання спірного договору недійсним.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови позики, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови позики, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» із заявкою на отримання позики та, підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з правилами, які включають в себе і умови кредитування.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом, тому укладення договору позики відповідало внутрішній волі позивача.

Твердження позивача про те, що договір позики за своїм змістом не відповідає вимогам закону, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено обставин на які він посилався при зверненні до суду з даним позовом, а тому, відсутні підстави для його задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 204, 215, 230, 626, 638, 641, 644 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст. ст. 1, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: