Номер провадження: 22-ц/813/4483/20
Номер справи місцевого суду: 520/5544/19
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу судді Київського районного суду м.Одеси від 25 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання прострочки кредитора,

В С Т А Н О В И В:

19.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання прострочки кредитора, в якому просить визнати ПАТ «Дельта Банк» кредитором, що прострочив зобов`язання за кредитним договором №581-013/ФКВІП-08 від 15 серпня 2008 року, що укладений між ТОВ «УкрПромБанк» та ОСОБА_1 ; визнати прострочення кредитора до проведення ПАТ «Дельта Банк» перерахунку заборгованості та надання його ОСОБА_1 разом з новим графіком погашення кредиту.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 25.03.2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання прострочки кредитора.

Не погоджуючись з ухвалою судді, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 оскаржує її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить ухвалу судді скасувати і направити справу для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі до суду першої інстанції

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання прострочки кредитора суд першої інстанції передчасно дійшов зазначеного висновку про те , що згідно з ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України зазнаена заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з того, що у своїй позовній заяві позивач посилається на невиконання ПАТ «Дельта Банк» вказаної постанови, тобто справа стосується питання виконання рішення суду. Дані питання регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Проте колегія судів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів 2. 4. 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, гарантує право кожному на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, а саме у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії), від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Питання про визнання прострочки кредитора у цивільному зобов`язанні не може розглядатися в рамках адміністративного провадження (оскільки справа стосується приватного інтересу, а Банк не наділений власними повноваженнями, щодо своїх клієнтів), господарського провадження (оскільки однією із сторін договору є фізична особа, а договір є споживчим, що само по собі виключає господарські правовідносини), кримінального провадження (оскільки питання, щодо прострочки кредитора регулюється Цивільним кодексом України) та конституційного провадження (оскільки у позові не ставиться питання щодо неконституційності положень закону).

Викладені обставини судом з`ясовано неповно, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 3 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали при невідповідності висновків суду обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 379, 381-384 ЦПК України апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 25 березня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13.03.2020 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький