КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3699/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У серпні 2018 року ТОВ «Новобудова» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 04 травня 2006 року.

ТОВ «Новобудова» безперебійно надає житлово-комунальні послуги.

21 вересня 2011 року між ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_1 укладено договір №30-21 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до п. 12.1. договору відповідач зобов`язався оплачувати послуги в установлений договором строк.

21 вересня 2011 року між ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_1 укладено договір №30-21 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 1 договору відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати послуги.

Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі.

Таким чином, за період з листопада 2016 року по липень 2018 року виникла заборгованість у сумі 12069 гривень 35 копійок.

Загальний розмір заборгованості складає 14733 гривні 86 копійок, з яких:

- 12069 гривень 35 копійок - основний борг;

- 571 гривня 42 копійки - три проценти річних від простроченої суми;

- 2093 гривні 09 копійок - індекс інфляції.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 14733 гривень 86 копійок.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року, позов ТОВ «Новобудова» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» суму основного боргу в розмірі 12069 гривень 35 копійок, інфляційні нарахування в розмірі 2093 гривні 09 копійок, три проценти річних у розмірі 571 гривні 42 копійки.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що він не є особою, яка злісно ухиляється від сплати комунальних послуг.

Спір між сторонами виник саме у зв`язку з неправомірними нарахуваннями позивачем плати за опалення за період опалювального сезону 2016-2017 років.

У позовній заяві відсутні відомості з приводу того, що відповідач неналежним чином передавав показники лічильника тепла і саме з цієї причини нарахування здійснювалось йому як споживачеві, чия квартира не обладнана приладом обліку тепла.

Позивачем не доведено наявність заборгованості відповідача за надані послуги у вказаному у позові розмірі.

Просив, скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На апеляційну скаргу ТОВ «Новобудова» подало відзив, який обґрунтовувало тим, що воно у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , в тому числі і квартирі №30 у будинку до 01 червня 2019 року безперебійно надавала житлово-комунальні послуги.

21 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено Договір №30-21 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно з п.п.6,12.1 якого передбачено обов`язок Відповідача як споживача житлово-комунальних послуг вносити оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим та Договір №30-21 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, згідно п.9 якого Боржник зобов`язався оплачувати послуги в установлені Договором строки.

Дане зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг відповідач належним чином не виконує, чим спричиняє збитки Позивачу.

Перелік послуг, за які у відповідача утворилась заборгованість, та яка стягнута рішенням суду першої інстанції, міститься в розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, який знаходиться в матеріалах цивільної справи.

Просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 04 травня 2006 року.

21 вересня 2011 року між ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_1 укладено договір №30-21 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

21 вересня 2011 року між ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_1 укладено договір №30-21 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до умов цього договору відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі.

У матеріалах справи міститься лист ТОВ «Новобудова» від 24 лютого 2017 року, адресований ОСОБА_1 , з якого вбачається, що товариство просить відповідача надати доступ представникам ТОВ «Новобудова» для обстеження технічного стану вузла обліку тепла та зняття контрольних показань з приладу обліку.

З листа ТОВ «Новобудова» від 20 березня 2017 року, адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що з початку опалювального періоду 2016-2017 років по даний час відповідачем жодного разу не було надано фактичні показання даного приладу за встановленою формою, де потрібно було вказати попередні та поточні показання.

В черговий раз просять надати доступ представникам ТОВ «Новобудова» для обстеження технічного стану вузла обліку тепла та зняття контрольних показань з приладу обліку.

Відповідно до акту від 29 травня 2017 року мешканець квартири АДРЕСА_1 відмовився надати доступ для обстеження технічного стану та зняття показників квартирного лічильника теплової енергії на опалення.

З акту зняття пломб на приладах комерційного обліку тепла від 13 липня 2017 року вбачається, що представником ТОВ «Новобудова» було здійснено обстеження приладу комерційного обліку тепла споживача та проведено його розпломбування.

Встановлено, що лічильник не працює.

Заборгованість відповідача перед позивачем за період з листопада 2016 року по липень 2018 року складає 14733 гривні 86 копійок.

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем суду не надано.

Зокрема, ОСОБА_1 не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача.

Крім того, актом від 29 травня 2017 року підтверджена відмова відповідача надати представнику ТОВ «Новобудова» доступ для обстеження технічного стану та зняття показників квартирного лічильника теплової енергії на опалення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири.

Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком.

Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому необхідним є стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат в розмірі 2093 гривні 09 копійок та три проценти річних у розмірі 571 гривні 42 копійки.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.156,162 ЖК України, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Згідно зі ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Згідно з п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

У ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Відповідно до ст.ст.66,67,162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.7 ст.18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням.

Згідно з ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку.

Також, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба