Справа № 523/7458/20
Провадження №2/523/2967/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні підстави. Так відповідачка ОСОБА_1 є дочкою позивача ОСОБА_2 . Позивач вважає, що його дочка ОСОБА_1 є організатором злочинної групи щодо рейдерського захвату належної позивачу садової дільниці № НОМЕР_1 у садовому товаристві «Медик» в с. Кошари. Так відповідачка таємно викрала документи, що належали позивачу на вищевказану садову дільницю. При цьому, у склад злочинної групи, що організувала відповідачка, також входили голова та бухгалтер СТ «Медик», інші «хабарники» сільської ради с. Кошари, архітектор та посадови особи Комінтерновської районної державної адміністрації. Відповідачка одружилась на змінила прізвище на « ОСОБА_3 », проте землю оформили на прізвище « ОСОБА_4 ». Окрім того, документи мають підробку її підпису. Відповідачка, за думкою позивача, незаконно оформила державний акт на землю. Позивач стверджує, що він не виходив з членів СТ «Медик», не надавав дозвіл на переоформлення належної йому земельної ділянки. Позивач вважає, що вищевказаними діями відповідачка вчинила злочин, а тому її необхідно притягнути до кримінальної відповідальності. Окрім того, відповідачка повинна йому відшкодувати матеріальну шкоду у зв`язку з втратою земельної ділянки, яку він оцінює у розмірі 16000 доларів США. Позивач також наполягає на стягненні з відповідачки моральної шкоди у розмірі 900000 гривень, оскільки відповідачка його вбиває майже десять років, о залишала його смертельно хворого без допомоги. Чоловік відповідачки також наносив йому тілесні ушкодження, унаслідок чого у нього ампутували другу ногу. Відповідачка також намагались його отруїти ртуттю, надсилала йому похоронний вінок.

В позовній заяві позивач просив справу розглянути у його відсутність, підтримуючи заявлені позовні вимоги.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зважаючи на їх абсурдність та необґрунтованість. Так відповідачка пояснила, що позивач є її батьком, проте останнім часом не дає їй можливості повноцінно існувати, оскільки постійно на неї скаржиться у державні органи та суди. Вона вважає, що такі звернення є проявом психічної хвороби у батька, який перебуває на обліку у лікаря-психіатра. За останні декілька років позивач вже звертався до різних судів з позовами до неї, в яких посилався на її незаконні дії, захоплення земельної ділянки, стягнення з неї коштів, проте такі позови залишаються без задоволення, або взагалі залишаються без розгляду, оскільки позивач використовує у заявах нецензурну лексику, погрожує їй та її чоловіку, а також всім суддям, які розглядають його справи. Вона також пояснила, що, незважаючи на дії відповідача, вона йому намагається допомагати, як матеріально так і в побуті, проте кожного разу побоюються агресії зі сторони відповідача. Відповідачка пояснила, що жодних незаконних дій щодо позивача вона не вчиняла, а позивач не надав доказів її провини. Окрім того, до кримінальної відповідальності за дії, на які посилається позивач вона не притягувалась. З приводу земельної ділянки позивач вже подав позов, проте йому було відмовлено.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так в позовних вимогах позивач посилається на те, що його дочка ОСОБА_1 є організатором злочинної групи щодо рейдерського захвату належної позивачу садової дільниці № НОМЕР_1 у садовому товаристві «Медик» в с. Кошари. Так відповідачка таємно викрала документи, що належали позивачу на вищевказану садову дільницю. При цьому, у склад злочинної групи, що організувала відповідачка, також входили голова та бухгалтер СТ «Медик», інші «хабарники» сільської ради с. Кошари, архітектор та посадови особи Комінтерновської районної державної адміністрації. Відповідачка одружилась на змінила прізвище на « ОСОБА_3 », проте землю оформили на прізвище « ОСОБА_4 ». Окрім того, документи мають підробку її підпису. Ві відповідачка, за думкою позивача, незаконно оформила державний акт на землю. Позивач стверджує, що він не виходив з членів СТ «Медик», не надавав дозвіл на переоформлення належної йому земельної ділянки.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 цієї статті встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.04.2017р. по цивільній справі №504/2107/16 було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання незаконною приватизацію земельної ділянки, надання дозволу на приватизацію земельної ділянки , стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень. Вищевказаним рішенням встановлені наступні обставини. Так, ОСОБА_2 мотивував свої вимоги тим, що ОСОБА_1 , будучі його донькою в незаконний спосіб здійснила приватизацію земельної ділянки № НОМЕР_2 в СТ «Медик» Любопольської сільської ради, скориставшись хворобою позивача, з метою її подальшого перепродажу. Також позивач посилається на те, що ОСОБА_1 близько 20 років не сплачує членські внески в СТ «Медик», де розташована спірна земельна ділянка, знищила споруди, які були розташовані на земельній ділянці та намагалася скоїти злочин у вигляді вбивства позивача з метою подальшого продажу земельної ділянки.

У вищевказаному рішенні суду було також були встановлені наступні обставини.

Так згідно заяви ОСОБА_2 від 05.01.1994 року на ім`я Голови СТ «Медик» позивач просив переоформити його ділянку на дочку ОСОБА_5 .

Відповідно до заяви медичного працівника 10 МКЛ ОСОБА_6 від 23.02.1994р., на ім`я головного лікаря, який займав посаду голови садового товариства «Медик`та згідно рішення загальних зборів членів садового товариства «Медик» від 10.05.1994року відповідачку ОСОБА_6 було прийнято до членів СТ «Медик», а ОСОБА_2 виключено з членів садового товариства.

Згідно державного акту серії ІІІ-ОД№010380 ОСОБА_7 на праві власності належить земельна ділянка № НОМЕР_2 у садовому товаристві «Медик». Державний акт виданий на підставі рішення Любопільської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області від 26.11.1997р. №25.

За таких обставин суд не вбачає незаконних дій щодо приватизації земельної ділянки, на які посилається позивач в своєму позові.

З 1994 року по теперішній час ОСОБА_1 користується ділянкою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою правління СТ «Медик» від 08.09.2016р.

Згідно довідки СТ «Медик» від 12.09.2016р., ОСОБА_6 обробляє ділянку № НОМЕР_2 у садовому товаристві «Медик» та утримує її у належному стані, всі цільові і членські внески оплачені по 2016 рік.

Відсутність заборгованості щодо сплати членських внесків підтверджується також членською книжкою члена СТ «Медик» виданої на ім`я ОСОБА_5 у 1994 році.

Отже, посилання позивача щодо неналежного утримання земельної ділянки відповідачкою ОСОБА_1 та несплати членських внесків протягом близько 20 років не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Крім того, з наданих суду матеріалів вбачається, що кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України №0000073 від 28.12.2012 року закрито на підставі відсутності складу злочину.

Таким чином посилання позивача ОСОБА_2 щодо намірів відповідачки ОСОБА_1 вчинити злочин, направлений на позбавлення його життя, також не знайшли свого підтвердження.

На підставі викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання незаконною приватизацію земельної ділянки, надання дозволу на приватизацію земельної ділянки , стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень Комінтернівським районним судом Одеської області було відмовлено. Вищевказане рішення набуло законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи той факт, що обставини на які посилається позивач, а саме на неправомірність дій відповідачки щодо заволодіння земельною ділянкою вже були предметом судового розгляду, а також, зважаючи на відсутність будь-яких нових доказів з вищевказаних обставин, суд вважає, що обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки матеріальної шкоди на користь позивача, оскільки позивач не надав достатніх доказів неправомірних дій зі сторони відповідачки.

Позивач також наполягає на стягненні з відповідачки моральної шкоди у розмірі 900000 гривень, оскільки відповідачка його вбиває майже десять років, залишала його смертельно хворого без допомоги. Чоловік відповідачки також наносив йому тілесні ушкодження, унаслідок чого у нього ампутували другу ногу. Відповідачка також намагались його отруїти ртуттю, надсилала йому похоронний вінок.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала узв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що посилання позивача на те, що відповідачка залишала його смертельно хворого без допомоги, намагались його отруїти ртуттю, надсилала йому похоронний вінок не підтверджено належними доказами.

Так за даними фактами не було порушено кримінального провадження, а відповідачка не притягалась до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення вищевказаних дій.

Суд вважає, що за даних обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди у розмірі 900000 гривень.

Суд, під час розгляду справи та ухвалення рішення керувався положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, а також відповідно практикою Європейського суду з прав людини.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Отже, незважаючи на зміст позовної заяви, яка містила негативні висловлювання на адресу відповідачки та суду, суд розглянув справу по суті, надав оцінку доказам та поясненням сторін.

Керуючись ст.ст. 10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Копію повного тексту рішення сторони мають можливість отримати у десятиденний строк з дати проголошення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 09.12.2020р.