ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/644/20 Головуючий суддя І інстанції Калиновська Л. В.
Провадження № 22-ц/818/4174/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого - Яцини В.Б., (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 травня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Калиновської Л.М., по цивільній справі за позовом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,

встановив :

21 лютого 2020 року Селищний голова Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Гололобов О.О. звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 13905 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням чергової X сесії VII скликання Малоданилівської селищної ради від 10.05.2018 року №4 «Про затвердження Програми утримання та ремонту автомобільних доріг загального користування, у тому числі місцевого значення та вулиць і доріг комунальної власності Малоданилівської селищної ради на 2018 рік» було затверджено Програму утримання та ремонту автомобільних доріг загального користування, у тому числі місцевого значення та вулиць і доріг комунальної власності Малоданилівської селищної ради на 2018 рік. Програмою, серед іншого, було передбачено перелік заходів утримання та розвитку інфраструктури доріг загального користування Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області на 2018 рік який було передбачено Додатком 1. Вищезазначеними заходами, серед іншого, передбачалося проведення поточного ремонту дороги комунальної власності, а саме провулку Шкільного, що розташований в смт. Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області.

Зазначив, що на виконання програми, 07.08.2018 року між Малоданилівською селищною радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_3 було укладено Договір підряду №314, відповідно до якого останній забов`язується на власний ризик виконати згідно ДБН А.2.2-3:2014 та у відповідності до умов договору поточний ремонт (облаштування тротуару) по провулку Шкільний, що розташований в смт. Мала Данилівка, Дергачівського району, Харківської області.

Згідно умов договору, сума виконаних робіт складає 158885 грн. 03 коп. в тому числі єдиний податок 5% - 8920 грн. 77 коп. та здійснюється за її договірною ціною, згідно наданого розрахунку. Усі роботи, відповідно до умов договору були виконані 08.08.2018 року про що свідчить акт приймання виконаних будівельних робіт №2 від 08.08.2018 року. На виконання умов договору, замовником було перераховано підрядникові суму коштів у розмірі 158885 грн. 03 коп., згідно платіжного доручення № 455 від 08.08.2018 року. 05.10.2019 року громадянином ОСОБА_1 самовільно, з власної ініціативи за допомогою лома було проведено демонтаж бордюра, що розташований біля будинку АДРЕСА_1 чим було завдано матеріальну шкоду майну комунальної власності. З метою припинення протиправних дій з боку ОСОБА_1 , мешканцями провулку було повідомлено селищну раду про пошкодження комунального майна. Для реагування на вищезазначені незаконні дії ОСОБА_1 , було викликано екіпаж Патрульної поліції та складено заяву щодо вжиття заходів до правопорушника - ОСОБА_1 .. Відповідно довідки Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області від 05.11.2019 року №26684 у зв`язку із малозначністю спричиненої шкоди в події селищній раді було відмовлено у відкритті кримінального провадження за ст.194 Кримінального кодексу України, та рекомендовано звернутися до суду для стягнення завданої майнової шкоди.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 травня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням Селищний голова Гололобов О.О. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, поклавши усі витрати по розгляду справи на відповідача.

На обґрунтування скарги вказав, що висновки суду про недоведеність позову не враховують наявність у справі належних і допустимих доказів: довідки Дергачівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області від 06.10.2019 року № ЄО № 11354, а також звіту провідного інженера-консультанта щодо руйнування пішохідної доріжки по спірному об`єкту, яким не було надано належної оцінки.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення і залишити оскаржене рішення суду без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим, відповідає обставинам справи.

На обґрунтування відзиву вказав, що апелянт безпідставно посилається на довідку Дергачівського РВ ГУНП в Харківській області від 06.11.2019 року про результати розгляду заяви ОСОБА_4 ЄО №11354 від 06.10.2019 року, в якій не міститься фактичних даних про наявність вини відповідача у демонтажу бордюра. В результаті перевірки робітники поліції дійшли до висновків про відсутність складу злочину по події, а не відносно конкретної особи.

Зазначає, що є свідки про його непричетність до демонтажу бордюру.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів позовних вимог, а відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на його не обґрунтованість.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9, ч. 2, ст. 16 ЦК України).

Стаття 22 ЦК України передбачає, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, для застосування положень ст.ст. 1166, 1167 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинний зв`язок між першим та другим елементами та г) вина завдавача шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Частинами 1,5,6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 84 ЦПК України передбачається, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням чергової X сесії VII скликання Малоданилівської селищної ради від 10.05.2018 року №4 «Про затвердження Програми утримання та ремонту автомобільних доріг загального користування, у тому числі місцевого значення та вулиць і доріг комунальної власності Малоданилівської селищної ради на 2018 рік» було затверджено Програму утримання та ремонту автомобільних доріг загального користування, у тому числі місцевого значення та вулиць і доріг комунальної власності Малоданилівської селищної ради на 2018 рік. Програмою, серед іншого, було передбачено перелік заходів утримання та розвитку інфраструктури доріг загального користування Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області на 2018 рік який було передбачено Додатком 1. Вищезазначеними заходами, передбачалося проведення поточного ремонту дороги комунальної власності, а саме провулку Шкільного, що розташований в смт. Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області.

На виконання зазначеної програми, 07.08.2018 року між Малоданилівською селищною радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_3 було укладено Договір підряду №314, відповідно до якого останній забов`язується на власний ризик виконати згідно ДБН А.2.2-3:2014 та у відповідності до умов договору поточний ремонт (облаштування тротуару) по провулку Шкільний, що розташований в смт. Мала Данилівка, Дергачівського району, Харківської області.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем вказано, що 05.10.2019 громадянином ОСОБА_1 самовільно, з власної ініціативи за допомогою лома було проведено демонтаж бордюра, що розташований біля будинку АДРЕСА_1 чим було завдано матеріальну шкоду майну комунальної власності.

На підтвердження завдання шкоди позивач надав до суду довідки про результати розгляду заяви ОСОБА_4 СО № 11354 від 06.10.2019 06.10.2019 року, затвердженої начальником Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області полковником поліції Колінко І.О. (а.с. 15) та звіт провідного інженера-консультанта щодо руйнування пішохідної доріжки по об`єкту поточного ремонту (облаштування тротуару) по пров. Шкільний в смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області (далі Звіт) (а.с. 34-43).

Згідно довідки про результати розгляду заяви ОСОБА_4 СО № 11354 від 06.10.2019 06.10.2019 року, затвердженої начальником Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області полковником поліції ОСОБА_5 опитаний за заявою гр.. ОСОБА_6 про пошкодження майна Малоданилівської сільради ОСОБА_7 пояснив, що 05.10.2019 року він помітив, що ОСОБА_8 за допомогою лома проводить демонтаж бордюра через те, що вся вода йде йому в двір та гараж. Опитаний ОСОБА_8 пояснив, що влітку 2018 року в їх провулку поклали дорожнє асфальтове покриття вище рівня його двору, внаслідок чого усі осадки почали текти йому у двір та гараж. Від написання пояснень з приводу демонтажу бордюра він відмовився (а.с. 15).

Згідно згаданого Звіту 08 листопада 2019 під фотофіксацію було виявлено пошкодження пішохідного тротуару у вигляді: демонтування бордюрного камня в кількості 34 шт., часткове руйнування верхнього асфальтного шару і підстілаючих шарів щебеню та піску у кількості 4,5 кв.м., що потребує виконати ремонтні роботи вартістю 13 905,00 грн.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив згадані докази, довідку та Звіт, оскільки вони не є належними, допустимим і достатніми доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України факту завдання шкоди та вини відповідача у її скоєнні. Звіт оцінювача доводить лише обсяг та вартість ремонтних робіт і не може замінювати акт про наявність пошкоджень пішохідного тротуару, в якому має бути зазначено як характер, та розмір ушкоджень, так і час його виявлення.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Довідка з правоохоронного органу не є належним, допустимим і достовірним письмовим доказом, який доводить певні факти «поза розумним сумнівом», оскільки не замінює показання свідків чи їх письмові пояснення, судове рішення у кримінальній чи адміністративній справи або ухвалу про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За відсутності належних, допустимих і достатніх доказів вини відповідача у завданні збитків (майнової шкоди) суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність складу цивільного правопорушення, а наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з новим, належним чином обґрунтованим, аналогічним позовом.

Таким чином, висновки суду першої інстанції належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам матеріального права, і доводами скарги не спростовані.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, відсутні передбачені ст. 141 ЦПК України підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області - залишити без задоволення

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 травня 2020 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

Н.П. Пилипчук.