Дата документу 09.12.2020 Справа № 331/980/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/980/19Головуючий у 1-й інстанції Антоненко М.В.
Пр. № 22-ц/807/3034/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до директора Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Гуртовенка Олексія Вікторовича про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-4), в якому просила стягнути на її користь моральну шкоду з відповідача в сумі 300000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона уклала з Державним підприємством «Запорізький Науково Дослідний та проектний інститут Землеустрою три письмові договори на виготовлення проектів землеустрою у строк 6 місяців. А саме: 1. договір №632 від 01 липня 2016 року, 2. договір №613 від 24 червня 2016 року, 3. договір №615 від 24 червня 2016 року. Позивач на виконання п.2.3 умов договорів попередньо, тобто в повному обсязі - сплатила до каси підприємства грошові кошти в сумі 7600,00 грн. Організовує роботу підприємства та забезпечує виконання договорів саме директор підприємства, яким є ОСОБА_2 . ОСОБА_3 є державним службовцем і тому зобов`язаний відповідати певним вимогам які зафіксовані в документах на призначення та посадові обов`язки, а також присязі державного службовця. Відповідач в особі ОСОБА_2 порушив строки виготовлення проектної документації зазначених в договорах вже на 2 роки запізнення. Адже гроші сплачені і роботу можливо не виконувати. Тобто, відповідач користується її коштами і договори не виконує. Саме така поведінка відповідача її морально травмує, оскільки вона сплатила значну суму 7600,00 грн. при пенсії в 1500,00 грн. Заподіяну моральну шкоду вона оцінює в сумі 300000,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_4 (а.с. 11).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 13) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2020 року (а.с. 96-102) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 103-104,109-111) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 106).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 28 вересня 2020 року (а.с. 114), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 116), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 09 грудня 2020 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 111) просила апеляційний суд справу розглядати без її участі.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, керуючись ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву позивача ОСОБА_1 задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у повному обсязі у цій справі, керувався керуючись ст. ст. 1167, 1168, 1177 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України та виходив із відсутності законних підстав для стягнення моральної шкоди з директора ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Ч. ч. 1-2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено, що в описовій та мотивувальній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 17.04.2019 р. (ЄУН №331/385/18; провадження № 22-ц/807/32/19) зазначено:

«В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювала, до ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», третя особа: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що постановою Кам`янсько -Дніпровського районного суду Запорізької області від 13.03.2012 року по справі №0811/508/12 провадження №2а/811/18/12 і від 30 травня 2012 року по справі №0811/1396/12 задоволено її позовні вимоги. Судом видано три виконавчі листи, по яким були відкриті виконавчі провадження.

Боржник Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області на виконання рішення суду та виконавчих листів видав накази:

1) наказ № 91 від 21 червня 2016 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель запасу та резерву розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області в контурі № НОМЕР_1 і №516 розміром по АДРЕСА_1 -200 метрів довжини-та 100 метрів ширини згідно схеми села та землеустрою;

2) наказ № 92 від 21 червня 2016 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток паїв в частині сіножатей, пасовищ(випасання худоби, багаторічних насаджень розташованої в кінці АДРЕСА_1 тобто біля колгоспного двору позивача площею 2 га та розміром 100 метрів впродовж АДРЕСА_1 та 200 метрів у довжину перпендикулярно вулиці згідно 4 схеми села та землеустрою;

3) наказ № 136 від 29 грудня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для передачі у. власність безоплатно земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею орієнтовано 12 га із земель резерву та запасу розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області біля села Грізне в контурі № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 карти землеустрою.

На підставі наказів між нею та відповідачем було укладено три письмові договори на виготовлення проектів землеустрою, які в теперішній час неправомірно відповідачем не виконуються, а саме: договір №632 від 01 липня 2016 року; договір № 613 від 24 червня 2016 року; договір № 615 від 24 червня 2016 року.»

«В суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував ті обставини, що на час апеляційного розгляду справи умови договорів №613 від 24 червня 2016 року, №615 від 24 червня 2016 року, №632 від 01 липня 2016 року, укладених між сторонами Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» не виконано.»

В резолютивній частині постанови зазначено:

«Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою», треті особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Зобов`язати Державне підприємство «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовити проекти землеустрою згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області:

- наказ від 21 червня 2016 року № 91 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства площею 2 рал із земель запасу та резерву розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області в контурі № НОМЕР_1 і №516 розміром по АДРЕСА_1 200 метрів довжини та 100 метрів ширини згідно схеми села та землеустрою;

- наказ від 21 червня 2016 року № 92 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток паїв в частині сіножатей, пасовищ(випасання худоби, багаторічних насаджень розташованої в кінці АДРЕСА_1 тобто біля колгоспного двору площею 2 га та розміром 100 метрів впродовж АДРЕСА_1 та 200 метрів у довжину перпендикулярно вулиці згідно схеми села та землеустрою;

- наказ від 29 грудня 2015 року № 136 від 29 грудня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для передачі у власність безоплатно земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею орієнтовано 12 га із земель резерву та запасу розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області біля села Грізне в контурі № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 карти землеустрою.»

Постанова набрала законної сили.»

Як правильно було встановлено судом першої інстанції у цій справі, саме у зв`язку з невиконанням Державним підприємством «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» договорів №613 від 24 червня 2016 року, №615 від 24 червня 2016 року, №632 від 01 липня 2016 року, ОСОБА_1 наполягає на стягненні моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. ст. 1167, 1168, 1177 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так, в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено: «оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.»

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, в їх системному зв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 помилково пред`явила вимогу про відшкодування моральної шкоди до Директора Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_2 з огляду на те, що правовідносини з приводу виконання договорів № 613, № 615, № 632 виникли в неї з іншою особою - ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що 06.05.2019 р. на виконання вищезазначеної постанови Запорізького апеляційного суду від 17.04.2019 р. (ЄУН №331/385/18; провадження № 22-ц/807/32/19) Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист.

Тобто, спірні відносини як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судового рішення регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

22.06.2020 р. за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, Жовтневим районним судом м. Запоріжжя постановлено ухвалу згідно з якою визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Висоцької Л.С.; зобов`язано державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Висоцьку Л.С. вжити вичерпних заходів передбачених ст. ст. 10, 63 Закону України «Про виконавче провадження» по провадженню ВП 59040125 згідно виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 06.05.2019 року.

Враховуючи вищенаведене, відсутні законні підстави для стягнення моральної шкоди з директора ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Також, не можуть бути задоволені вимоги щодо здійснення запитів, витребування певних документів, оскільки вказані вимоги не є позовними в розумінні положень ст. 175 ЦПК України, а стосуються питання витребування доказів, на чому представник позивача в судовому засіданні не наполягав.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог…

За змістом ст. 51 ч. 2 ЦПК України суд …за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 чи її представник у суді першої інстанції клопотання про заміну неналежного відповідача належним у цій справі не заявляли та останнє не було предметом розгляду суду першої інстанції.

В сил вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченої ЦПК України, знаходиться питання про заміну неналежного відповідача належним у цій справі на стадії апеляційного перегляду цієї справи.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі, та зокрема в частині наявності підстав для задоволення позову у цій справі саме до директора вищезазначеного підприємства ОСОБА_2 .

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також, встановлено, що позивач, як особа з інвалідністю 2 групи (а.с. 5), була звільнена від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі в силу вимог закону.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 не позбавлена права у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання про моральну шкоду у позасудовому чи судовому порядку шляхом подачі відповідного позову із залученням належного відповідача.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 11.12.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.