22-з/804/4/20
266/4594/19

Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
Єдиний унікальний номер 266/4594/19
Номер провадження 22-з/804/4/20
05 березня 2020 року місто Маріуполь
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:
головуючого судді Гаврилової Г.Л.
суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.
за участю секретаря Сікора М.М.
позивач військова прокуратура Маріупольського гарнізону в інтересах держави в
ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )
розглянувши у відкритому судовому засіданні, з повідомленням учасників справи, заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Балтак Дмитро Олегович про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом військового прокурора Маріупольського гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2019 року провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Маріупольського гарнізону в інтересах держави в особі Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, закрито.
Постановою Донецького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2019 року залишено без змін.
20 грудня 2019 року до Донецького апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 , адвоката Балтака Д.О. про ухвалення додаткового рішення відповідно якої просив стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 понесені на стадії апеляційного провадження судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Заява мотивована тим, що з метою отримання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 з адвокатом Балтак Д.О. 19 листопада 2019 року був укладений договір про надання правової допомоги, на підставі якого було надано послуги правничого характеру. Перелік вказаних послуг було зазначено в акті прийому-передачі наданих послуг, складено відповідний розрахунок гонорару адвоката та сплачено гонорар в розмірі 3000 грн.
Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) надав відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому зазначив, що з позовом до ОСОБА_1 звернувся заступник військового прокурора Маріупольського гарнізону в інтересах Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, а тому вимоги щодо стягнення судових витрат заявлено до неналежної сторони по справі.
Крім того, позивач вважає, що відповідно до п. 2.8 договору про надання правової допомоги між відповідачем та його адвокатом , предметом договору є надання правової допомоги, а саме здійснення представництва інтересів клієнта у Донецькому апеляційному суді при розгляді справи №266/4594/19, за що Клієнт зобов`язується сплатити гонорар у розмірі визначеному в акті прийому-передачі наданих послуг. Разом з цим, із розрахунку суми гонорару від 16.12.2019 та акту прийому передачі наданих послуг від 16.12.2019, адвокатом надано правову допомогу наступного характеру: 19.11.2019р. консультація щодо факту оскарження в/ч НОМЕР_1 ухвали суду від 07.10.2019 року на суму 500грн; 02.12.2019 вивчення та правовий аналіз апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 на суму 500 грн.; 02.12.2019 р. підготовка відзиву на апеляційну скаргу у розмірі на суму 500 грн.;10.12.2019 р. прийняття участі в судовому засіданні на суму 1000 грн. Однак, всупереч вказаним п. 2.8 договору про надання правової допомоги, вказані юридичні послуги надані адвокатом до винесення постанови у справі, тоді як Договір про надання юридичної допомоги підписано 19.11.2019 року, отже, гонорар сплачено після прийняття судового рішення, а саме 16.12.2019 року , та фактично понесених адвокатом витрат, що, на його думку, суперечить умовам договору.
Також представник Донецького прикордонного загону зазначає, що витрати, які зазначені в заяві є неспіввісними із складністю цієї справи наданими адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, та розумності їхнього розміру.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Представник військової прокуратури Маріупольського гарнізону , відповідач та його представник, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, клопотань до апеляційного суду не надавали, що у відповідності до ч.3 ст. 270 ЦПК України не перешкоджає розглядові заяви за їх відсутність.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача ОСОБА_2 , який просив відмовити у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов до висновку про наявність підстав для прийняття додаткової постанови щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з оглядом на наступне.
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Письмову заяву про вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення було подано представником відповідача адвокатом Балтак Д.О. 09 грудня 2019 року,( а.с. 154-156), яка була оголошена суддею-доповідачем 10 грудня 2019 року в апеляційному суді при розгляді справи( а.с. 170-171), та після проголошення постанови апеляційного суду, заяву про винесення додаткового рішення направлено відповідачем поштою 16 грудня 2019 року відповідно штемпелю на поштовому конверті (а.с.235), тобто в передбачений законом п`ятиденний строк строк (відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України, оскільки 15.12.2019 року прийшов на вихідний день). Дана заява отримана апеляційним судом 20.12.2019 року.( а.с. 226 )
Отже, відповідач не пропустив строк для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу в апеляційнім суді та своєчасно надав про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Оскільки з 12 грудня 2019 року по 26 лютого 2020 року (включно) суддя-доповідач перебувала на лікарняних та відпустці, 27 лютого 2020 року заяву адвоката Балтак Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення було передано судді-доповідачу для розгляду.( а.с.236-237)

Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 07 жовтня 2019 року закрито провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Маріупольського гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. (а.с. 69).
Постановою Донецького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2019 року залишено без змін.( а.с.173-174)
У заяві про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 просить стягнути на користь відповідача з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у апеляційнім суді у розмірі 3000,00 грн.
До даної заяви заявник додав Договір про надання правової допомоги від 19 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , акт прийому-передачі наданих адвокатом послуг від 16 грудня 2019 року, квитанцію до Договору про надання правової допомоги від 19 листопада 2019 року про сплату ОСОБА_1 гонорару адвокату Балтаку Д.О. в сумі 3000,00 грн., розрахунок суми гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу від 16 грудня 2019 року, копію книги обліку доходів і витрат адвоката (а.с.228-234).
Згідно ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У даній справі провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Маріупольського гарнізону в інтересах держави в особі Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та має розглядатись адміністративним судом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою, четвертою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд у постанові від 17.01.2019 року у справі № 690/54/18 вказав, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для задоволення заяви про стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанова).
Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.
При цьому , витрати на професійну правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів) (постанова Великої Палати Верховного Суду по справі №301/1894/17 від 17 жовтня 2018 року).
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
У даній справі , відповідно до п. 2.8 договору про надання правової допомоги від 19 листопада 2019 року між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Балтак Д.О. предметом договору є надання правової допомоги, а саме здійснення представництва інтересів клієнта у Донецькому апеляційному суді при розгляді цивільної справи №266/4594/19 за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 па ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя від 07 жовтня 2919 року про закриття провадження у справі, за що Клієнт зобов`язується сплатити гонорар у розмірі визначеному в акті прийому-передачі наданих послуг.( а.с. 231)
Згідно розрахунку суми гонорару від 16.12.2019 та акту прийому передачі наданих послуг від 16.12.2019, адвокатом надано правову допомогу наступного характеру: 19.11.2019р. консультація щодо факту оскарження в/ч НОМЕР_1 ухвали суду від 07.10.2019 року на суму 500грн; 02.12.2019 вивчення та правовий аналіз апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 на суму 500 грн.; 02.12.2019 р. підготовка відзиву на апеляційну скаргу у розмірі на суму 500 грн.;10.12.2019 р. прийняття участі в судовому засіданні на суму 1000 грн., а загалом 3000 гривень ( а.с. 232, 230)
Заперечуючи проти задоволення заяви , відповідач вважає, що всупереч вказаним п. 2.8 договору про надання правової допомоги фактична оплата послуг адвоката здійснена клієнтом лише 16.12.2019 року, тобто після прийняття судового рішення, та фактично понесених адвокатом витрат, що у свою чергу суперечить фактичним умовам договору.
Проте, відповідно до наданих доказів, що містяться у справі, таке твердження є помилковим, оскільки відповідно до належно оформленої квитанції до договору про надання правової допомоги від 19.11.2019 року від ОСОБА_4 прийнято суму 3000 грн. 16.12.2019 року, оскільки згідно п.2.8. договору про надання правової допомоги вказано, що клієнт зобов`язується сплатити гонорар у розмірі визначеному в акті прийому-передачі наданих послуг, який був складений саме 16. 12.2019 року.

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, то ч. 4 ст. 137 ЦПК передбачає, що він має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року).
Будь-яких доводів щодо неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів позивач не надав та не послався у своїх запереченнях.
У свою чергу, апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи: договір про надання правової допомоги від 19 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розміри гонорару за надання правової допомоги за видами правової допомоги, опис послуг з кількістю витраченого адвокатом часу і вартістю наданих послуг, рахунку від 16 грудня 2019 року на загальну суму 3000 грн, квитанція від 19 листопада 2019 року на суму 3000 грн, а також копія акту приймання-передачі виконаних послуг, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Доводи позивача, шо з позовом до ОСОБА_1 звернувся заступник військового прокурора Маріупольського гарнізону в інтересах Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, а тому вимоги щодо стягнення судових витрат заявлено до неналежної сторони по справі, або мають бути розподілені в рівних частках, також не заслуговують на увагу.
Так, відповідно до ч. 1 та 4 ст. 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» забезпечення діяльності органів Державної прикордонної служби України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, через державне оборонне замовлення та закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти. Майно, закріплене за центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, органами Державної прикордонної служби України, її навчальними закладами, установами та організаціями, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Відповідно до п.4. наказу Генерального прокурора України від 29 серпня 2014 року N 12гн «Про особливості діяльності військових прокуратур» при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів діяльність військових прокурорів передусім спрямовувано, зокрема, на - додержання бюджетного законодавства. Відповідно до п. 5.2. даного наказу військовим прокурорам усіх рівнів забезпечити участь у розгляді цивільних, господарських, адміністративних справ у судах першої інстанції за їх позовами (заявами, поданнями) та вступати у розгляд справ, у яких сторони і предмет спору відносяться до закріпленого напряму діяльності, якщо цього вимагає захист прав і законних інтересів громадян або держави.
5.4. Участь у розгляді справ в апеляційних судах забезпечити галузевим підрозділам військових прокуратур регіонів або військовим прокурорам гарнізонів та інших військових прокуратур, прирівняних до прокуратур міст і районів за місцем розташування судів апеляційної інстанції.
Отже, військовий прокурор Маріупольського гарнізону мав право на звернення до суду належної юрисдикції в інтересах держави у сфері використання бюджетних коштів( предмет спору) у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( військова частина НОМЕР_1 ).
Крім того, судова колегія звертає увагу, що у даному випадку віршується питання щодо винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат та стягнення витрат на правничу допомогу у апеляційному суді, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2019 року про закриття провадження у справі, саме за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка підписана начальником Донецького прикордонного загону А. Коцюрба .( а.с. 87-91)
Отже, відповідно до вимог ч.5 ст.142 ЦПК України заява відповідача про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу пред`явлена до належної сторони ( позивача), є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 270, 381, 382 ЦПК України, судова колегія
П О С Т А Н О В И Л А:
заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) адреса: АДРЕСА_2 , судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 10 березня 2020 року.
Судді Гаврилова Г.Л.
Пономарьова О.М.