Провадження №6/523/136/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

заступника відділу Другого Суворовського ВДВС - Мельничука Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі подання заступника начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мельничука Руслана Валерійовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мельничук Р.В. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання було вказано на те, що на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист №523/17919/15-ц, виданий Суворовським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_2 у розмірі 297197,02 грн. та судового збору на користь держави у розмірі 6309,20 грн. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за боржником значиться 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду, 22.04.2019 р. до Одеської філії ДП «Сетам» було надіслано заявку на реалізацію вищезазначеного майна боржника. Згідно останнього листа Одеської філії ДП «Сетам» встановлено, що треті торги також не відбулись, у зв`язку з відсутністю покупців. 22.10.2019 р. стягувачу було направлено повідомлення про вирішення питання щодо залишення за собою нереалізованого майна, ніякої заяви з цього приводу від ОСОБА_2 до відділу не надходило. Крім того, було встановлено, що інша 1/2 частина вказаної квартири значиться на праві власності за матір`ю боржника ОСОБА_3 , яка померла, а ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак не оформив її і не зареєстрував право власності за собою.

За нормами ст.440 ЦПК України розгляд подання здійснюється за участі державного виконавця.

В судовому засіданні заступник начальника відділу Мельничук Р.В. підтримав подання та вказував на те, що боржник обізнаний про відкриття провадження, однак жодних дій для сплати боргу не зробив, тому для виконання рішення суду виникла потреба у вирішенні питання про звернення стягнення на квартиру.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, а також матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до висновку, що подання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як судом встановлено з 25.01.2017 р. на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист №523/17919/15-ц, виданий Суворовським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_2 у розмірі 297197,02 грн. та судового збору на користь держави у розмірі 6309,20 грн. На майно боржника було накладено арешт. 02.03.2017 боржник звернувся до відділу з заявою про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з оскарженням рішення апеляційної інстанції в касаційному порядку. Здійснено перевірку майнового стану.

Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.01.2020 р. за боржником зареєстровано 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , а інша 1/2 частина квартири зареєстрована за ОСОБА_3 .

Згідно з листом Суворовського районного у м.Одесі відділу ДРАЦС від 04.12.2019 р. відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Першим Суворовським ВРАЦС ОМУЮ складено актовий запис про смерть №261 від 20.02.2010 р..

Відповідно до листа від 12.12.2019 р. Суворовською державною нотаріальною конторою у м.Одесі вказано, що 11.08.2010 р. до Четвертої одеської державної нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_1 про прийняття спадщини його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч.ч.10,11ст.440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно до ч. 2 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Таким чином, державний виконавець звертається до суду із заявою про звернення стягнення на майно, яке не зареєстровано в установленному законом порядку.

Аналіз норм Цивільного кодексу України вказує на те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після матері у вигляді 1/2 частини квартири, і вона йому належить з моменту відкриття спадщини.

Враховуючи те, що боржником рішення суду не виконано і він не зареєстрував право власності на 1/2 частини квартири успадковану після матері, суд вважає, що вимога в поданні є законною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст..ст.260,261,353,440 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Подання заступника начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мельничука Руслана Валерійовича задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Повна ухвала складена та підписана 12.03.2020 р.

Суддя: