Справа № 724/214/20
Провадження № 2/724/155/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.
секретаря: Бабій Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин Чернівецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Даний будинок належав йому покійному батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на доказ чого надає копію довідки Колінковецької сільської ради № 1319 від 30.07.2015 року.
Зазначає, що за життя її батько, зважаючи на те, що на його думку, частина земельної ділянки, яка була виділена йому, була незаконно прикріплена до сусіднього господарства, звертався до Колінковецької сільської ради із заявою про встановлення меж між наданою йому земельною ділянкою, на якій розташований належний їй на даний час житловий будинок, і з земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_2 , на що ним було отримано рішення цієї сільської ради № 218/ХV/12 від 28.12.2012 року про надання дозволу на виготовлення технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, орієнтовною площею 0,50 га. Крім цього, Колінковецька сільська рада 13.04.2011 року надала відповідь на запит адвоката № 69, із якої вбачається, що за її покійним батьком згідно по господарських книг значиться 0,50 га., по погосподарському номеру 776, який присвоєний саме господарству за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що у липні 2019 року на її замовлення судовим експертом ОСОБА_4 було проведено експертне будівельне-технічне дослідження, за результатами якого складено висновок № 509 від 27.07.2019 року.
Відповідно до цього висновку площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що вказана в земельно-шнуровій книзі Колінковецької сільської ради складає 0,25 га. Рішенням цієї ж сільської ради № 218/ХV/12 від 28.12.2012 року було надано дозвіл на виготовлення технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га. Площа вказаної земельної ділянки на час обстеження складає приблизно 0,38 га. і таким чином, фактична площа земельної ділянки не відповідає площі, що вказана у земельно-шнуровій книзі Колінковецької сільської ради.
Згідно плану забудови садиби її батька ОСОБА_3 , який був (виготовлений згідно із рішенням виконкому Хотинської районної ради депутатів трудящих від 06.03.1968 року № 58/5) відстань між зовнішньою межею (провулок) та межею сусіднього будинковолодіння складає 35,0м. На час дослідження відстань від m.7 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 396615) між точками 7-9 зміщена в бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Зі складу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , до складу земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 , що розташована по АДРЕСА_1 без номера в зазначеному вище селі і є суміжною із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Долучена земельна ділянка розміром 1,84м. х 84,41м., площею 155,3 кв.м.
Тому, вважає, що земельна ділянка, яка була виділена її батьку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства (садиба) на даний час перебуває у незаконному володінні відповідачки, що порушує її права як землекористувача і змішує її звернутися до суду за захистом порушеного права.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, зазначила, що огорожі протилежної від спірної сторони господарства немає, а там ростуть дерева, частина яких засохла та зрубані. З 2014 року огорожа з господарством ОСОБА_2 щодо місця знаходження якої є спір - не пересувалась.
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Також заявив усне клопотання про допит експерта в селі Колінківці.
Ухвалою суду від 01.12.2020 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 про допит експерта в селі Колінківці - відмовлено.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, 26.06.2020 року надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, надуманими та недоведеними належними та допустимими доказами. Крім того зазначила, що правова оцінка даним правовідносинам надавалась судом при розгляді аналогічного позову, який заявлявся батьком позивачки, по якому прийнято законне та обґрунтоване рішення, що набрало законної сили (цивільна справа № 724/1749/13-ц). Крім того просила, що в разі встановлення в ході судового розгляду даної справи, обставин, які вказують на те, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, як спадкоємець прав покійного ОСОБА_3 , просили закрити провадження в справі в порядку п. 3 ч. 1 статі 255 ЦПК України.
Експерт ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що відповідно до плану забудови садиби була проведена межа і відстань від провулка складає 35 метрів до межі, а в забудові було 33,1 метри. При проведенні дослідження використовувала план забудови садиби, також приходилось використовувати в роботі документи 60-80 років. Також пояснила суду, що наразі немає прямої лінії, тому що частина змістилась в сторону провулка вліво, крім того вказала, що вона здійснювала особисто вимірювання 11.11.2019 року.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, експерта, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивач звернувшись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що частина земельної ділянки, яка була виділена її покійному батькові незаконно прикріплена до сусіднього господарства, та її покійний батько звертався до Колінковецької сільської ради із заявою про встановлення меж між наданою йому земельною ділянкою, на якій розташований належний їй на даний час житловий будинок, і з земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_2 , на що ним було отримано рішення цієї сільської ради № 218/ХV/12 від 28.12.2012 року про надання дозволу на виготовлення технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, орієнтовною площею 0,50 га.
Згідно відповіді Колінковецької сільської ради від 13.04.2011 року вбачається, що за ОСОБА_3 згідно по господарських книг значиться 0,50 га., по погосподарському номеру 776, який присвоєний саме господарству за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того судом встановлено, що у липні 2019 року на замовлення позивача судовим експертом ОСОБА_4 було проведено експертне будівельне-технічне дослідження, за результатами якого складено висновок № 509 від 27.07.2019 року.
Відповідно до вказаного висновку площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , вказана в земельно-шнуровій книзі Колінковецької сільської ради складає 0,25 га.
Згідно рішення сільської ради № 218/ХV/12 від 28.12.2012 року було надано дозвіл на виготовлення технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га. Площа вказаної земельної ділянки на час обстеження складає приблизно 0,38 га. і таким чином, фактична площа земельної ділянки не відповідає площі, що вказана у земельно-шнуровій книзі Колінковецької сільської ради. Згідно плану забудови садиби ОСОБА_3 , який був (виготовлений згідно із рішенням виконкому Хотинської районної ради депутатів трудящих від 06.03.1968 року № 58/5) відстань між зовнішньою межею (провулок) та межею сусіднього будинковолодіння складає 35,0 м. (незважаючи на те, що позивач в судовому засіданні вказала, що межа між земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 та провулком проходить між рядами дерев, частина з яких засохла чи зрубані.
На час дослідження відстань від m.7 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 396615) між точками 7-9 зміщена в бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Зі складу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , до складу земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 , що розташована по АДРЕСА_1 без номера в зазначеному вище селі і є суміжною із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Долучена земельна ділянка розміром 1,84м. х 84,41м., площею 155,3 кв.м.
При цьому, як встановлено судом, земельна ділянка, що розташована в АДРЕСА_2 , площею 0,2441 га. яка призначена - для ведення особистого селянського господарства передана відповідачу в справі ОСОБА_2 у власність на підставі рішення № 102/VIII/II восьмої сесії шостого скликання Колінковецької сільської ради від 15.12.2011р., що також і підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 396615.
Як встановлено судом, вказана земельна ділянка дійсно межує із земельною ділянкою АДРЕСА_1 , на якій знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами, які успадкувала ОСОБА_1 .
В статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При цьому, судом встановлено, що рішення № 102/VIII/II восьмої сесії шостого скликання Колінковецької сільської ради від 15.12.2011р. та Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 396615 підтверджують право власності відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку, на час розгляду справи є чинні та не оспорюються позивачем ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 116 ЗК України передбачено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.
Статтею 118 ЗК України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Відповідно до статті 125 ЗК України право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки.
Проте, як встановлено судом, відповідно до правил статей 2, 5 ЦПК України застосований спосіб захисту позивачем ОСОБА_1 свого цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.
Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові від 22 травня 2019 року у цивільній справі № 310/7353/13-ц.
Рішенням Хотинського районного суду в справі № 724/1749/13-ц від 17 січня 2014 року та ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 26 березня 2014 року (а.с. 50-64) встановлено, що відсутні документи, що посвідчують право ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, а отже відсутні докази того, що оскаржуваними рішеннями сільської ради та Державним актом відповідача порушені права ОСОБА_3 чи законні інтереси.

Крім того, підстав для визнання оспорених рішень сільської ради та Державного акту незаконними, або такими, що порушують права та інтереси позивача не встановлено.

Верховний Суд України в справі № 6-2329цс16 від 05 жовтня 2016 року встановив, що до складу спадщини не входить право користування земельною ділянкою, яке підтверджується актом на право користування померлої особи.

Згідно ч. 2 ст. 120 земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Доказів того, що під житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які успадкувала ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка з площею 0,50 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, суду не надано.

Отже, суд вважає, посилання позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 , з приводу того, що відповідач ОСОБА_2 порушила право користування позивача на земельну ділянку є безпідставними, та такими що ґрунтуються на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до положень частин дев`ятої та десятої статті 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Право постійного користування земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яке оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статі 125 та 126 ЗК України).

Передача земельних ділянок у власність відбувається шляхом прийняття уповноваженим органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (статті 118 ЗК України).

Отже, набуття права власності на земельну ділянку відбувається поетапно: від отримання на розробку проекту землеустрою дозволу, який оформлюється відповідним рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, - до затвердження такого проекту цим органом і передання ним земельної ділянки у власність.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право користування на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

За змістом статті 126 цього кодексу у випадку безоплатної передачі органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування у власність земельної ділянки право власності на неї посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, у випадках, встановлених законом. А згідно з пунктом 8 частини першої статті 27 того ж закону у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, державна реєстрація права власності проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку, виданих до 1 січня 2013 року.

Пункт 9 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначав, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 1 січня 2013 року.

Рішення про передання земельної ділянки у власність є актом, необхідним для набуття у власність цього об`єкта у майбутньому - з моменту державної реєстрації відповідного цивільного права.

Таку правову позицію Палата Верховного Суду виклала у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 17/1315/15-ц.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачч ОСОБА_1 набула тільки приватний інтерес щодо земельної ділянки, оскільки як вбачається із рішення № 218/ХV/12 від 28.12.2012 року ОСОБА_3 було надано лише дозвіл на виготовлення технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, орієнтовною площею 0,50 га., доказів встановлення землевпорядними організаціями меж даної земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності на позивача на вказану земельну ділянку суду не надано.

Крім того, в матеріалах справи відсутні і докази про те, що позивач ОСОБА_1 відповідно до правил статей 125, 126 ЗК України здійснила державну реєстрацію свого права власності або користування на земельну ділянку.

Отже, як встановлено судом позивач тривалий час, зволікала з реалізацією наданою їй можливості для набуття права власності на спірну земельну ділянку.

Таким чином, судом не встановлено обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, з приводу того, що вищевказана земельна ділянка, яка була виділена батьку позивача ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства (садиба), на даний час перебуває у незаконному володінні відповідачки ОСОБА_2 , і як на те вказує позивач порушує її право користування.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, судом встановлено, що в порушення вимог статей 12, 81, 83 ЦПК України позивач ОСОБА_1 не надала суду будь-яких доказів, які б підтверджували право користування (або інші права) земельної ділянкою, щодо якої вона просить усунути перешкоди, і таких під час розгляду справи судом не встановлено.

Окрім того, із довідки виконкому Колінковецької сільської ради від 30.07.2015 року про записи з погосподарської книги, не встановлено наявності жодних прав як землекористувача, що слугувало підставою звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки судом не встановлено порушень прав позивача як землекористувача, і такі в підтвердження на обґрунтування позовних вимог а ні позивачем, а ні його його представником суду суду не надані.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає, що позовні вимоги позивача не доведені, оскільки не знайшли своє підтвердження, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 141 ЦПК України, в разі відмови позивачу в задоволенні позовних вимог судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 118, 125, 126, 152 ЗК України, ст. ст. 181, 316, 319, 321, 328 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 141, 200, 206, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.12.2020 року.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв