Справа № 450/2439/17 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1819/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симець В.І.

за участю: Ольхового М.П.,

Ольхової Г.С., її представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила та просила зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_2 з вказаного житлового будинку. В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У спірному житловому будинку проживає колишній чоловік позивачки. Остання в ньому фактично не може проживати через повну антисанітарію. Відповідач систематично чинить перешкоди у користуванні спірним будинком, руйнує його та утримує у незадовільному стані. Позивач неодноразово зверталася до Пустомитівського відділу поліції щодо протиправної поведінки відповідача та працівниками поліції було проведено з відповідачем профілактичну бесіду з метою недопущення такої його поведінки в майбутньому.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2019 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640, 00 гривень.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2019 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що він не з`являвся у судові засідання по даній справі з поважної причини. Вказує, що після виявлених порушень, зафіксованих в актах комісії Пукуловичівської сільської ради від 06.09.2017 та від 25.09.2018, ним було вжито усіх можливих заходів для їх усунення, однак повторні обстеження присадибної ділянки, житлового будинку та господарської споруди не проводились. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив його клопотання віл 11.09.2018 про допит свідків. Крім цього посилається на те, що іншого житла, як придатне для проживання, у нього немає. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладенні у скарзі. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 просили рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, викладених у відзиві на скаргу (а.с.133-135).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом установлено, що ОСОБА_3 належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 32489711 від 14.12.2011 (а.с.4,5).

18.07.1987 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, актовий запис № 144, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 18.08.1987.

Судом установлено також, що ОСОБА_2 проживає та зареєстрований в даному будинку, як колишній член сім`ї власника, що стверджується довідкою про склад сім`ї № 779 від 06.09.2017.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із положеннями ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі частиною першою ст. 116 ЖК України, на яку позивачка посилається як на підставу позовних вимог, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження.

Як убачається з акту від 06.09.2017, складеного комісією Пикуловичівської сільської ради, комісією була розглянута заява ОСОБА_3 щодо колишнього чоловіка ОСОБА_2 , при виході на місце комісія встановила, що присадибна ділянка знаходиться в антисанітарному стані, житловий будинок та господарська споруда занедбані, бруді речі хаотично розкидані, за господарською будівлею невпорядкований гній, який засмічує вулицю (а.с.9).

18.09.2017 позивачка зверталася до Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області з заявою щодо поведінки ОСОБА_2 . Як убачається з повідомлення від 29.09.2017 № 9898/42/01/14-17, Пустомитівським ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області заява ОСОБА_3 розглянута. В ході проведеної перевірки факти, викладені у зверненні ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження. На ОСОБА_2 було винесено офіційне попередження про неприпустимість протиправної поведінки, а також було проведено профілактичну бесіду з метою недопущення протиправної поведінки на майбутнє (а.с.71). Викладені обставини визнав у судовому засіданні відповідач.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 25.09.2018, складеного комісією сільської ради, при виході на місце комісія встановила: приміщення кухні захаращено непотребом, пластиковими пляшками і скляними банками. Комора, яка поруч з кухнею в антисанітарному стані, купа непотребу. Біля кухні знаходиться хлів. Стоїть сморід. В хліві не прибрано, кругом сміття та гній. Гараж заповнений сіном та дровами, бочками, каструлями та непотребом. В хаті присутній неприємний запах, вологість. В ванній кімнаті стоїть велосипед та пластикові пляшки. На подвір`ї знаходяться гнилі, трухляві доски. Квітник у занедбаному стані (а.с.84).

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 підтвердила, що житловий будинок, в якому проживає ОСОБА_2 , перебуває в антисанітарному стані.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач систематично руйнує та псує житло, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а вжитті щодо нього заходи попередження не дали позитивних результатів, що є підставою для виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_2 володіє на праві власності житловим будинком АДРЕСА_2 , що стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 36895025 від 28.04.2015 (а.с.7,8).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було вжито заходи для усунення порушень, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними доказами.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:12.03.2020

Головуючий

Судді