Справа № 442/8635/18 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/2778/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Гарасимків Л.І. від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності на самочинно реконструйований (перебудований) об`єкт нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю магазину АДРЕСА_1 НОМЕР_2 , яка знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 41.0 кв.м.

Вказане рішення оскаржив Заступник прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області.

В апеляційній скарзі просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_1 в користь прокуратури Львівської області сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги. Вважає, що висновки суду, що покладені в основу рішення, викладені в порушення вимог ст. 263 ЦПК України щодо обов`язку суду повно та всебічно з`ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які було досліджені в судовому засіданні. Проте матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об`єкта до експлуатації чи отримання дозволу на його реконструкцію. При цьому, позивачем жодним чином не мотивовано позовні вимоги та не надано жодних доказів, що відповідачем Дрогобицькою міською радою порушено право власності позивача, чи таке оспорюється або не визнається. З урахуванням наведеного, у позивача фактично відсутні підстави для звернення до суду із позовом про визнання права власності, а також відсутній спір про право, оскільки права ОСОБА_1 не були порушені відповідачем, а відтак судом першої інстанції безпідставно здійснено захист її прав шляхом визнання права власності на майно. Вказує, що позивач просить визнати право власності на нежитлову будівлю, як на нерухоме майно, однак не наводить доказів приналежності конструкції до об`єктів нерухомого майна, відповідно до ч.1 ст. 181 ЦК України. Згідно технічної документації, долученої до матеріалів справи, на спірну будівлю вона складається із металевих конструкцій та сендвіч панелей. Більше того, у паспорті прив`язки споруди-магазину для здійснення підприємницької діяльності в АДРЕСА_3 реєстраційний номер НОМЕР_3 , виданий на замовлення ОСОБА_1 відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Дрогобицької міської ради чітко вказано, що він виданий на тимчасову споруду. Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про надання Дрогобицькою міською радою, як власника земельної ділянки, згоди на будівництво (розміщення) на даній ділянці ОСОБА_1 нерухомості нежитлового приміщення, у відповідності до вимог ст. 116 Земельного кодексу України. Незважаючи на те, що зведення на орендованій земельній ділянці капітальної споруди не погоджено із власником землі, а умови п. 5.3 договору оренди земельної ділянки орендарю заборонено самовільно забудовувати земельну ділянку, суд безпідставно мотивував своє рішення тим, що спірне будівництво здійснено ОСОБА_1 на відведеній їй земельній ділянці. Більше того, площа «реконструйованої» будівлі перевищує розміри відведеної ОСОБА_1 земельній ділянці, оскільки згідно Технічного паспорту об`єкта площа першого поверху складає 18,7 кв.м., а відтак позивач самовільно захопила частину земельної ділянки. Вказують на те, що матеріали справи не містять даних щодо виконання позивачем вимог закону щодо зведення нерухомого майна, здачі в експлуатацію спірного об`єкта і його державної реєстрації у відповідності до вимог ст. 182 ЦК України, а тому передбачені ч.5 ст. 376 та ст. 392 ЦК України умови та підстави для визнання за позивачем права власності відсутні.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 247 ЦПК України, ч.3 ст. 376 ЦПК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на підставі Договору купівлі-продажу від 26 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Ілик Г.М., зареєстрованого в реєстрі за номером 84, позивач ОСОБА_1 прийняла у власність будівлю, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:021:0215, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування торгового кіоску. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 26 червня 2014 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Ілик Г.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06, на праві приватної власності належить будівля, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:021:0215, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування торгового кіоску, ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 26 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Ілик Г.М. Відповідно до Витягу з Рішення Дрогобицької міської ради «Про надання в оренду та продовження терміну оренди земельних ділянок »за №286 від 07.06.2016р., ОСОБА_1 продовжено строк оренди земельних ділянок міськземфонду, а саме на земельну ділянку площею 12 кв.м. на АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:021:0215, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування торгового кіоску. Згідно копії довідки за №1986 від 06.11.2018р., виданої КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_1 на праві власності належить будинок за АДРЕСА_3 ; інвентаризаційна вартість становить 19 996грн. Відповідно до копії Звіту про проведення технічного обстеження від 20.11.2018р., під час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості надійної та безпечної експлуатації об`єкта були оглянуті його несучі та огороджувальні конструкції нежитлової будівлі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 і встановлено їх готовність до експлуатації (висновок експертного дослідження з будівельно-технічних питань експерта ОСОБА_2 ; кваліфікаційний сертифікат №4835 від 25.10.2018р.). Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Дрогобицька міська лікарня №3» Дрогобицької міської лікарні, адміністрація КНП «ДМЛ №3» ДМР не заперечує щодо надання приватному підприємцю ОСОБА_1 додаткової земельної ділянки для обслуговування реконструйованого магазину по АДРЕСА_3 , оскільки вона за власні кошти виконала наступні зобов`язання, а саме: виклала тротуарною бруківкою територію загального проїзду до аптеки і біля магазину; вирівняла і пофарбувала огорожу зі сторони лікарні; упорядкувала прилеглу територію біля магазину і коронувала довголітні дерева. Аналізуючи викладене, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні вимоги позивача є підставними та такими, що підлягають до задоволення, оскільки забудова відповідає санітарним, протипожежним та будівельним нормам забудови, не порушує прав інших осіб та не загрожує безпечній експлуатації, тому є підстави для визнання за позивачем права власності на дане будівництво.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду суперечать обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

18.12.2018р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Дрогобицької міської ради, у якому просила визнати за нею право власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю магазину АДРЕСА_1 НОМЕР_4 / НОМЕР_5 , яка знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 41,0 кв.м.

В підтвердження позовних вимог посилалася на те, що вона купила нежитлову будівлю-магазин, яка знаходиться в АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 2014року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Ілик Г.М. і зареєстрованого в реєстрі за номером 84. В підтвердження наявності у неї зареєстрованого права власності на будівлю магазину АДРЕСА_1 НОМЕР_4 / НОМЕР_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 свідчить також Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 26 червня 2014 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Ілик Г.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06. Відповідно по закінченні терміну дії договору оренди землі з попереднім власником нежитлової будівлі, 02 вересня 2016 року між Дрогобицькою міською радою і нею був укладений договір оренди земельної ділянки. На підставі п.1.1. вказаного вище договору Дрогобицька міська рада як орендодавець передала, а вона як орендар прийняла в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку для обслуговування нежитлового приміщення в АДРЕСА_4 . Як передбачено п.2.1. Договору оренди земельної ділянки від 02 вересня 2016 року, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0012 кв.м., кадастровий номер :01:021:0215. Отже, з підстав передбачених ст.ст.123-126 ЗК України, вона набула право користування (оренди) земельною ділянкою, площею 0,0012 га, яка знаходиться під будівлею магазину, за адресою: АДРЕСА_3 . При таких обставинах, оскільки їй належить на праві користування земельна ділянка та розташована на ній будівля магазину, вона вирішила здійснити реконструкцію об`єкту нерухомого майна шляхом розширення його нежилої площі першого поверху, укріплення фундаменту та стін, а також будівництво мансардного поверху, оскільки існуюча будівля за розміром була невеликою, холодною і сирою, покрівля потребувала ремонту. В лютому 2015 року вона звернулася з заявою до міського голови з проханням надати їй додаткову площу земельної ділянки для проведення реконструкції нежитлового приміщення, яка залишилася без уваги. Літом 2017 року вона звернулася до Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Дрогобицької міської ради із заявою про надання дозволу на проведення реконструкції нежитлової будівлі. Відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Дрогобицької міської ради розглянувши її заяву видав їй паспорт прив`язки тимчасової споруди-магазину для здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер НОМЕР_6 /2017. За таких умов, вона в жовтні-грудні 2017 року власними силами здійснила реконструкцію (перебудову) будівлі магазину шляхом розширення його нежилої площі першого поверху, укріплення фундаменту та стін, а також будівництво мансардного поверху. 30 жовтня 2018 року КП ЛОР Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за її заявою була проведена технічна інвентаризація будівлі магазину АДРЕСА_4 /3, що АДРЕСА_2 , в результаті якої був виданий новий технічний паспорт на нежитлове приміщення-магазин, в якому міститься план та технічна характеристика об`єкту нерухомого майна після проведення нею реконструкції (перебудови). Чинним законодавством України, на момент проведення реконструкції нерухомого майна, передбачений певний порядок та умови здійснення перебудови майна, дотримання яких є обов`язковим для кожної фізичної особи, яка має на меті здійснювати відповідне будівництво. Проте, в 2004 році набув чинності Цивільний кодекс України, який містить спеціальну норму, яка регулює випадок набуття права власності на нерухоме майно, яке було самочинно збудоване (переплановане та перебудоване), а саме без належного дозволу та без належно затвердженого проекту, на підставі рішення суду, яке в подальшому є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, оскільки особа, яка здійснила самочинне будівництво позбавлена можливості набути право на майно в інший, передбачений законом, спосіб, зокрема: у відповідності до ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво. При таких обставинах, виходячи з положення ст. 376 ЦК України, право власності на самочинне будівництво може бути визнано за особою, яка здійснювала таке будівництво, виключно в судовому порядку шляхом звернення з відповідним позовом цієї особи та з підстав і в порядку передбаченому Законом, за умови відсутності обставин пов`язаних з істотним порушення будівельних норм і правил. А тому у неї виникла необхідність звернутися до суду.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно ж ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається із матеріалів справи та на чому наполягає позивачка, згідно Договору купівлі-продажу від 26 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Ілик Г.М., зареєстрованого в реєстрі за номером 84, позивач вона прийняла у власність будівлю, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , та знаходиться на орендованій земельній ділянці площею 12 кв.м., кадастровий номер :01:021:0215, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування торгового кіоску. Загальна площа придбаної будівлі 10,4 кв.м.

Як вбачається із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 26 червня 2014 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Ілик Г.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06, на праві приватної власності належить будівля, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:021:0215, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування торгового кіоску, ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 26 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Ілик Г.М. Загальна площа будівлі 10,4 кв.м.

З Договору оренди землі від 2.09.2016 року вбачається, що Дрогобицька міська рада передала ОСОБА_1 в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі громадської забудови для обслуговування будівель торгівлі, яка знходиться у АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:021:0215.

Згідно п.2.1 та 2.2 вказаного Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 12кв.м. у тому числі забудовані землі 12 кв. м. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна нежитлове приміщення, яке належить орендарю, а також інші об`єкти інфраструктури по території земельної ділянки проходять інженерні мережі, які знаходяться в нормальному технічному стані.

Відповідно до змісту п. 5.3 Договору оренди, орендарю забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

Як вбачається із Витягу з Рішення Дрогобицької міської ради «Про надання в оренду та продовження терміну оренди земельних ділянок`за №286 від 07.06.2016р., ОСОБА_1 продовжено строк оренди земельних ділянок міськземфонду, а саме на земельну ділянку площею 12 кв.м. на АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:021:0215, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування нежитлового приміщення.

Як вбачається із копії довідки за №1986 від 06.11.2018р., виданої КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_1 на праві власності належить будинок за АДРЕСА_3 ; інвентаризаційна вартість становить 19996грн. Загальна площа будівлі 41 кв.м.

Як вбачається із копії Звіту про проведення технічного обстеження від 20.11.2018р., під час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості надійної та безпечної експлуатації об`єкта були оглянуті його несучі та огороджувальні конструкції нежитлової будівлі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 і встановлено їх готовність до експлуатації ( висновок експертного дослідження з будівельно-технічних питань експерта ОСОБА_2 ; кваліфікаційний сертифікат №4835 від 25.10.2018р.).

Зважаючи на вказане, слід вважати, що позивачкою здійснено самочинну реконструкцію належної їй на праві власності будівлі із захопленням земельної ділянки, що належить територіальній громаді м.Дрогобича.

Так, площа реконструйованої будівлі перевищує розміри відведеної позивачці земельної ділянки, оскільки згідно Технічного паспорта об`єкта площа першого поверху складає 18,7 кв.м., а відтак позивачка самовільно захопила частину земельної ділянки.

Тому слід вважати, що:

-самочинно реконструйована нежитлова будівля влаштована на ділянці, яка позивачці для таких цілей не виділялась у відповідності до вимог закону для будівництва (реконструкції);

-жодних доказів про те, що така самочинно реконструйована нежитлова будівля збудована на підставі документу, який надає право виконувати будівельні роботи та відповідно до належно затвердженого проекту немає.

-жодних доказів про те, що будівля, про визнання права власності на яку, як нежитлову будівлю просить позивачка, відповідає та не порушує істотно будівельні норми і правила немає.

В зв`язку з цим підстав для визнання права власності на спірний об`єкт за ст. 376 ЦК України відсутні.

Також, як вказано вище, за правилами статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Про вказане йдеться у ряді постанов Верховного Суду України, що прийняті в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов`язковими до застосування, зокрема, у справах №6-2124цс15 від 10.02.2016 року, №6-2994цс15 від 20.04.2016 року; 36-160цс16 від 13.04.2016 року; №6-1502цс15 від 2.12.2015 року; №6-1858цс15 від 18.11.2015 року.

З наведеного вище вбачається, чого не заперечує і позивачка, вона не набувала права власності на спірний об`єкт, а має намір таке набути за рішенням суду, подавши даний позов.

Отже відсутні і підстави для визнання права власності на спірний об`єкт за позивачем і в порядку вказаних статей.

Вказане є беззаперечними підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції як такого, що прийняте всупереч вимогам закону та обставин, що мають значення для справи з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Крім цього, слід вважати участь прокурора у розгляді даної справи (у формі подання апеляційної скарги) правомірною, оскільки орган уповноважений на захист інтересів територіальної громади м.Дрогобича, зокрема, у частині, що стосується самовільного захоплення земель, що належать до комунальної власності, а саме Дрогобицька міська рада фактично самоусунулась від виконання своїх функцій як при розгляді справи у суді першої, так і апеляційної інстанції.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати підставними та задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності на самочинно реконструйований (перебудований) об`єкт нерухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Прокуратури Львівської області 1057,21 грн. сплаченого ними судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12.03.2020р.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра