Номер провадження: 22-ц/813/430/20
Номер справи місцевого суду: 495/418/18
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2018 року (одноособово суддя Гайда-Герасименко О.Д.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на квартиру,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

22.01.2018 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, а саме: визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.11.2002 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у представництві Одеської товарної біржи в м. Білгород-Дністровську та зареєстрованого у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 23.11.2002 року за реєстраційним № 3204/Б: визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 60,7 м2, житловою площею 37,7 м2, допоміжною площею 23,0 м2, яка в цілому складається з: 1 коридор; 2 туалет; 3 - ванна; 4 житлова; 5 шафа; 6 житлова; 7 житлова; 8 - кухня.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 01.11.1995 року, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів, належала квартира АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на його ім`я в Державному реєстрі нерухомого майна у Білгород-Дністровському МБТІ.

23.11.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за №3204/Б у представництві Одеської товарної біржі в м. Білгород-Дністровську, згідно якого ОСОБА_2 придбав належну відповідачу спірну квартиру за 8 590 гривень, які останній отримав до підписання договору.

Договір, у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 3204/Б від 23.11.2002 року.

Сторони договору нотаріально його не посвідчували, оскільки чинним законодавством не передбачалось нотаріальне посвідчення договору, укладеного на товарній біржі.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , інвентарна справа № 225, відповідно до якого він рахується власником спірної квартири.

ОСОБА_2 має намір розпорядитися належною йому квартирою, однак, в силу ст. ст. 203, 657 ЦК України, такий договір має бути посвідчений нотаріально, оскільки недодержання нотаріальної форми договору, відповідно до ст.215 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним.

Посилаючись на те, що між позивачем і відповідачем досягнуто згоди щодо усіх істотних умов даного договору, сплачені грошові кошти, відповідач звільнив раніше належну йому квартиру, договір зареєстровано на товарній біржі, як того вимагає ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», спірний об`єкт нерухомості переданий у власність позивача, з моменту укладення договору він вселився та користується належною йому квартирою, відповідач передав належний йому правовстановлюючий документ на квартиру, на підставі якого у 1995 році набув на неї право власності, на спірну квартиру виготовлений технічний паспорт, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, позивач просив позов задовольнити.

Позивач і відповідач не приймали участі у судовому засіданні 01.03.2018 року.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.03.2018 року позов задоволено: суд визнав дійсним договір купівлі-продажу №3204/Б від 23.11.2002 року квартири АДРЕСА_1 , укладений в представництві Одеської товарної біржи у м. Білгород-Дністровський між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і визнав за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

ОСОБА_1 , який не був стороною у справі і вважає, що рішення суду впливає на його право власності на спірну квартиру, подав апеляційну скаргу на заочне рішення суду від 01.03.2018 року, в якій просить заочне рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

Перебуваючи у приватного нотаріуса Макогончук Н.В. з метою продажу квартири за АДРЕСА_1 йому стало відомо, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і реєстру прав власності на нерухоме майно він вже не є власником спірної квартири.

З інформаційної довідки № 154709029 вбачається, що спірна квартира належить ПП «МІСЬКА БІРЖА» «АККЕРМАН», на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, одним із підписантів якого є ОСОБА_2 . На підставі вказаного акту, державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43994508 від 12.11.2018 року, номер запису про право власності -28870475, фірму створено 06.08.2018 року.

На підставі заочного рішення від 01.03.2018 року апелянт позбавлений права власності на спірну квартиру, яка перебувала у його власності з 1995 року на підставі свідоцтва про право приватної власності на кооперативну квартиру від 01.11.1995 року, виданого відповідно до рішення Білгород-Дністровського виконкому за № 1210 від 19.10.1995 року.

Нерухоме майно вибуло із власності ОСОБА_1 без його на те волі, тому що із ОСОБА_2 він ніяких договорів не укладав, у користування спірну квартиру не передавав. Суд належним чином не перевірив реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 .

В матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_3 , натомість, на підставі свідоцтва про право приватної власності на квартиру від 01.11.1995 року, спірна квартира належить ОСОБА_1 з 1995 року, що підтверджується реєстраційним записом в реєстровій книзі, за реєстровим № 49 від 01.10.1995 року, відповідно до довідки КП «Білгород-Дністровського БТІ» від 29.01.2019 року за №86, яка надавалась приватному нотаріусу Макогончук Е.В.. За даними КП «Білгород-Дністровського БТІ» спірна квартира, станом на 31.12.2012 року, належала ОСОБА_1 . Разом з тим, матеріали справи не містять доказів реєстрації права власності на підставі біржового договору купівлі-продажу від 23.11.2002 року за № 3204/Б у КП «Білгород-Дністровському БТІ.

В дійсності спірна квартира ОСОБА_3 або ОСОБА_2 ніколи не належала, оскільки на підставі свідоцтва на право власності на квартиру від 01.11.1995 року вона з 1995 року є власністю ОСОБА_1 . В результаті підробки біржевого договору купівлі-продажу від 23.11.202 року за №3204/Б і шахрайських дій позивача та відповідача спірна квартира, поза волею ОСОБА_1 , вибула із його законного володіння, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 неправомірно заволоділи чужим нерухомим майном за копійки 8 590 гривень.

З часу набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, ключі від квартири перебувають у нього, замки він не змінював і ключі від квартири нікому не передавав, він постійно проживає у спірній квартирі.

Державний реєстратор не пересвідчився про наявність зареєстрованого права власності за ОСОБА_3 або ОСОБА_2 на підставі архівних записів КП «Білгород-Дністровського БТІ» для з`ясування питання про реєстрацію у 2002 році права власності за ОСОБА_3 в БТІ на підставі біржової угоди.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивач і відповідач не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Згідно ксерокопії договору купівлі-продажу нерухомого майна №3204/Б від 23.11.2002 року, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,7 м2, житловою площею 37,7 м2, допоміжною площею 23,0 м2, яка в цілому складається з: 1 коридор; 2 туалет; 3 - ванна; 4 житлова; 5 шафа; 6 житлова; 7 житлова; 8 кухня

Відповідно до п.3 зазначеної ксерокопії договору купівлі-продажу нерухомого майна №3204/Б від 23.11.2002 року, відповідач ОСОБА_3 є власником спірної квартири (а.с.12,13).

05.09.2017 року ПП «Нерухомість Стройсервіс» виготовлений технічний паспорт на спірну квартиру (а.с.14-18).

22.01.2018 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності (а.с.2-7).

02.02.2018 року та 28.02.2018 року від імені ОСОБА_2 до суду подана заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.25,34).

08.02.2018 року від імені ОСОБА_3 подана заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.26).

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.

Згідно довідки від 29.09.1995 року, ОСОБА_5 займає квартиру АДРЕСА_1 , є членом ЖБК, пайовий внесок у повному обсязі внесений остаточно 27.08.1995 року (а.с.56).

01.11.1995 року на ім`я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , свідоцтво видано первинно, відповідно до рішення виконкому Білгород-Дністровської ради народних депутатів 31210 від 19.10.1995 року. 01.11.1995 року БТІ видано технічний паспорт на квартиру, власником якої є ОСОБА_5 (а.с.50,52-55).

Згідно повідомлення КП «Білгород-Дністровський БТІ» від 29.01.2019 року, на запит приватного нотаріуса, станом на 31.12.2012 року власником квартири АДРЕСА_1 значився ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право власності від 01.11.1995 року. Дублікат правовстановлюючого документу КП Білгород-Дністровський БТІ» не реєструвався, матеріали інвентаризаційної справи не містять відомостей про наявність обмежень у розпорядженні зазначеним нерухомим майном (а.с.51).

Між сторонами виникли правовідносини з правочину від 23.11.2002 року, які регулюються нормами ЦК України в редакції 1963 року.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, вирішуючи спір і задовольняючи позов виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 , станом на 23.11.2002 року був власником квартири АДРЕСА_1 та здійснив її відчуження ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, і, оскільки сторони цього договору виконали всі умови та вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарну біржу», відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, правочин є дійсним з підстав ст. 220 ЦК України (а.с.36-38).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 ЦК України. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ст. 47 ЦК України у редакції 1963 року).

За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли, згідно з ст. 145 ЦК України, власник не вправі витребувати від нього майно. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 ЦК України). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (ст. ст. 224, 225, 227 ЦК України у редакції 1963 року).

Матеріали справи, які були предметом розгляду у суді першої інстанції, не містили належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 , станом на 23.11.2002 року дійсно був власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 , особа, яка не буда стороною у справі, до апеляційної скарги надав докази на підтвердження того, що станом на 23.11.2002 року, він, на підставі свідоцтва про право власності від 01.11.1995 року, з листопада 1995 року був і є власником квартири АДРЕСА_1 . При цьому, право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, у встановленому законом порядку, з 1995 року зареєстровано у Білгород-Дністровському БТІ (а.с.51).

Заочне рішення суду від 01.03.2018 року впливає на право власності ОСОБА_5 щодо спірного нерухомого майна, разом з тим, суд прийняв заочне рішення про права ОСОБА_5 , який не був залучений до участі у справі, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин, заочне рішення суду підлягає скасуванню

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи та аргументи ОСОБА_5 про порушення заочним рішенням його права власності на спірне нерухоме майно, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки суд вирішив спір про права ОСОБА_5 , який не був залучений до участі у справі, відсутні підстави для ствердження про порушення прав позивача ОСОБА_2 , за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.3 п.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд прийняв заочне рішення про права ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2018 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним і визнання права власності на квартиру.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 10.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова