Справа № 161/5035/20 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/1121/20 Категорія: 68 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Ковалько О. М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 подану його представниками ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя покликаючись на такі обставини.

У період з 14 лютого 2018 року по 18 січня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час шлюбу спільно набули майно, зокрема, квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення площею 4,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , приміщення 154; автомобіль Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

У зв`язку з тим, що вона з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, просила поділити вказане майно та визнати за позивачем право власності: на 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 ; право власності на 1/2 нежитлового приміщення площею 4,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 ; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію 1/2 вартості автобіля Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, що становить 245 000,00 грн.

У травні 2020 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив , що до спільної сумісної власності подружжя належав автомобіль Volkswagen Passat B5, 2001 року випуску, НОМЕР_2 , який був придбаний позивачем 18 лютого 2019 року, тобто в період шлюбу. Оскільки цей автомобіль був проданий третій особі у лютому 2020 року, просив стягнути компенсацію його 1/2 вартості у розмірі 74 089,0 грн.

Крім цього, за час шлюбу в інтересах сім`ї уклав договір підряду на виконання робіт по ремонту належної на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_4 . Після розірвання шлюбу на виконання договору підряду сплатив 609 000 грн. особистих коштів, тому просив стягнути з відповідача Ѕ цих коштів у розмірі 304 500 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.09.2020 первісний позов задоволено частково.

Постановлено визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири загальною площею 74,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частку нежитлового приміщення загальною площею 4,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, в сумі 169 010,00 грн. (сто шістдесят дев`ять тисяч десять гривень).

В задоволенні решти вимог первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 518,90 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив це рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за Ѕ автомобіля Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску та в частині відмови у задоволенні заявленого ним зустрічного позову, просив відмовити у стягненні грошової компенсації вартості Ѕ автомобіля Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, задовольнити зустрічний позов.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_7 вказує, що за весь час існування шлюбу проживали разом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Тому придбаний у шлюбі автомобіль Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, є спільною сумісною власністю. Автомобіль Volkswagen Passat придбала за особисті кошти у 2017 році до укладення шлюбу з відповідачем, у зв`язку з чим цей транспортний засіб поділу не підлягає. Вимога про компенсацію витрат на ремонт квартири не підлягає вирішенню в порядку поділу майна подружжя.

Рішення суду в частині поділу квартири та нежитлового приміщення не оскаржується, а тому відповідно до положень ст. 367 ЦК України не переглядається апеляційним судом

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони уклали шлюб 14 лютого 2018 року, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2019 року, що набрало законної сили 18 січня 2020 року (т.І а.с. 6).

Автомобіль Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_4 , 19 грудня 2019 року ( т.І а.с. 11).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з приписами ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Встановивши, що автомобіль Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску набутий у період зареєстрованого шлюбу, виходячи з положень статей 61, 114 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поділ цього майна, шляхом стягнення на прохання позивача грошової компенсації Ѕ частини його вартості.

Під час розгляду справи позивач та відповідач подали висновки про експертну оцінку автомобіля Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, у яких оцінка транспортного засобу відмінна (т.І а.с. 12-19, 175-197). При визначенні грошової компенсації Ѕ вартості автомобіля, яку належить стягнути на користь позивача, суд виходив із експертної оцінки автомобіля від 17 червня 2020 року, згідно з яким вартість транспортного засобу складає 338020 грн., отже, Ѕ частина складає 169010 грн. Апеляційний суд враховує ту обставину, що позивач та відповідач не заперечували щодо визначеної вартості автомобіля.

Аргументи апеляційної скарги про те, що автомобіль Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, набутий у власність за особисті кошти після фактичного припинення подружніх відносин суд відхиляє у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 не підтвердив належними доказами обставин припинення подружніх відносин задовго до розірвання шлюбу в судовому порядку, а його пояснення носять непослідовний характер, під час розгляду справи вказувалося декілька дат припинення подружніх відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Зокрема, у позовній заяві про розірвання шлюбу відповідач вказував, що подружні відносини припинені з серпня 2018 року ( т.І а.с. 139-140), в апеляційній скарзі відповідач вказує про припинення подружніх відносин в травні 2019 року (т.2 а.с. 5), в суді апеляційної інстанції представник відповідача повідомив суду про припинення подружніх відносин в травні - червні 2019 року.

Отже рішення суду в частині вирішення первісного позову ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за автомобіль Ford Mondeo, є законним і обґрунтованим.

Переглядаючи рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 апеляційний суд виходить з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2017 року ОСОБА_3 придбала в м. Люблін (Польша) автомобіль Volkswagen Passat B5, 2001 року випуску, НОМЕР_2 за вісім тисяч злотих ( т.І а.с.222-224).

Таким чином, цей договір підтверджує правомірність придбання ОСОБА_3 автомобіля до укладення шлюбу, за особисті кошти. Належних та допустимих доказів на спростування цієї обставини відповідач не подав.

І саме наявність дійсного договору купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Passat B5, 2001 року випуску, дало можливість ОСОБА_3 на підставі пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів а також самохідних машин, сконстуйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, мотопричепів, мотокалясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМ України від 07 вересня 1998 року № 1338 здійснити його реєстрацію на території України, сплативши необхідні збори та платежі.

Наведеним спростовується доводи відповідача про придбання автомобіля Volkswagen Passat B5, 2001 року випуску,в період шлюбу.

Вантажна митна декларація від 13 лютого 2019 року підтверджує не час придбання автомобіля, а його митне оформлення та сплату митних зборів та платежів ( т.І а.с. 212).

Та обставина, що обов`язкові збори та платежі були здійснені у період шлюбу, не спростовує доводів позивача про здійснення розрахунку за договором купівлі-продажу автомобіля за особисті кошти. Водночас відповідач не позбавлений права вимагати від позивача ОСОБА_3 компенсації у зв`язку з понесеними за час шлюбу витратами на сплату обов`язкових зборів та платежів у разі їх здійснення за спільні подружні кошти, однак у даній справі такі вимоги не заявлялись.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач безпідставно посилається на постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в спарві 683/2694/16-ц, оскільки в справі, розглянутій Верховним Судом, правовідносини відмінні від тих, що виникли між сторонами в даній справі. Зокрема, предметом спору у справі 683/2694/16-ц, була вимога про визнання права власності та зняття арешту автомобіля, придбаного в Україні та не знятого з реєстрації з попереднього власника.

За таких обставин апеляційна скарга у цій частині зустрічних позовних вимог не може бути задоволена.

Разом з тим, вирішуючи зустрічний позов про стягнення коштів, сплачених на виконання зобов`язань за договором по ремонту квартири, суд першої інстанції залишив поза увагою наведені відповідачем ОСОБА_4 у зустрічній позовній заяві фактичні обставини, якими він обґрунтував вимоги про стягнення грошової компенсації та не надав належної правової оцінки доказам, поданим відповідачем на обґрунтування заявлених вимог, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

Зокрема, із зустрічної позовної заяви та доданих документів вбачається таке.

29 квітня 2019 року між ОСОБА_4 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 укладено договір підряду 16-84 (далі Договір).

Згідно з пунктом 1.1. Договору, підрядник зобов`язується створити комерційну пропозицію та виконати ремонт квартири на 12 поверсі в ЖК «Атлант» за адресою АДРЕСА_1 власними і залученими силами у встановлений строк, а замовник зобов`язується прийняти роботи та повністю оплатити.

У пункті 2.2. Договору сторони визначили загальну вартість робіт згідно з комерційною пропозицією - 496 876 грн, та передбачили можливість її перегляду і визначення остаточної суми в Акті виконаних робіт ( т.І а.с.106-114).

Згідно з Актом виконаних робіт їх вартість становить 609676.90 грн.(т.І а.с.115-124).

З доданих до зустрічної позовної заяви квитанцій вбачається, що в період з 16 січня 2020 року по 14 травня 2020 року позивач ОСОБА_4 сплатив ФОП ОСОБА_8 на виконання Договору 609 000 грн. Зокрема, згідно з квитанціями від 16 січня 2020 року, від 30 січня 2020 року, від 06 лютого 2020 року, від 19 лютого 2020 року, від 27 лютого 2020 року, від 16 квітня 2020 року, - по 75 000 грн. , згідно з квитанцією від 14 травня 2020 року 84000 грн. ( т. І а.с.125-128).

У даному судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що ремонт у квартирі виконаний відповідно до умов укладеного Договору, квартира придатна для проживання. Доказів на спростування наведених обставин позивач не подала.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що шлюб між сторонами розірваний 18 січня 2020 року, оскільки саме цього дня набрало чинності рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.І а.с.6-7)

Належить відмітити, що саме з такої позиції виходила позивач ОСОБА_3 , стверджуючи, що вона з відповідачем були подружжям до набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу, ці доводи були прийняті судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за Ѕ частину вартості автомобіля Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, які суд задовольнив.

Враховуючи, що Договір був укладений 29 квітня 2019 року, в період зареєстрованого шлюбу, предметом Договору є створення комерційної пропозиції та виконання ремонту квартири, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, про поділ якої звернулась з позовом ОСОБА_3 , належить дійти висновку, що цей Договір укладений в інтересах сім`ї, а тому права і обов`язки за Договором виникли в рівних частках у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Встановлено, що кошти на виконання зобов`язань за Договором сплачені ОСОБА_4 частково в період зареєстрованого шлюбу це платіж на суму 75000 грн. від 16 січня 2020 року, решта коштів на суму 534000 сплачена після розірвання шлюбу. За таких обставин при поділі майна подружжя необхідно врахувати сплачені ОСОБА_4 після розірвання шлюбу особисті кошти на виконання зобов`язань за Договором, укладеним в інтересах сім`ї у розмірі 534000 гривень, і стягнути з позивача ОСОБА_3 на його користь Ѕ частину цих коштів у розмірі 267 000 грн.

Сплачені згідно з квитанцією від 16 січня 2020 року 75000 грн. на виконання Договору, до припинення шлюбу, компенсації не підлягають, оскільки виходячи з презумпції шлюбу, є спільними коштами подружжя.

Заперечення ОСОБА_3 щодо вимог про стягнення грошової компенсації за Договором зводяться до того, що кошти, витрачені на ремонт, поділу не підлягають. Такі доводи апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що змістом позовних вимог ОСОБА_4 за зустрічним позовом є стягнення коштів, сплачених на виконання договору підряду, предметом якого було здійснення ремонту у належній сторонам на праві спільної сумісної власності квартирі, власними і залученими силами підрядника.

Доводи ОСОБА_3 про безпідставність зазначених позовних вимог ОСОБА_4 у зв"язку з відсутністю доказів про придбання матеріалів на ремонт квартири є неспроможними , оскільки в передбаченій Договором комерційній пропозиції, Акті виконаних робіт, міститься перелік використаних матеріалів, робіт, та їх вартість , крім цього предметом позову у зазначеній частині є вимога про стягнення компенсації витрат на виконання зобов`язань за Договором, а не вартості придбаних будівельних матеріалів та виконаних робіт.

Та обставина, що в Акті виконаних робіт відсутня дата, не має правового значення, оскільки відповідач ОСОБА_4 , як сторона Договору, підтверджує, що всі роботи виконані, у зв`язку з чим він і здійснив оплату.

Сплата відповідачем ОСОБА_4 , як стороною Договору, коштів на виконання Договору з порушенням визначених в ньому строків, вказує на порушення договірних зобов`язань, однак не впливає на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо поділу майна подружжя , при якому належить враховувати виконані одним із колишнього подружжя за особисті кошти зобов`язання за Договором, укладеним в інтересах сім`ї.

Відповідно до положень ч. І статті 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_3 не подала доказів та і не висловлювала заперечень з приводу того, що кошти, сплачені ОСОБА_4 після припинення шлюбу є його особистими, не оспорювала Договору, тому у суду не має підстав сумніватись у його правомірності.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про стягнення 304500 грн. належить скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення , яким зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 267000 компенсації витрат, понесених відповідачем на виконання зобов`язань за Договором підряду по ремонту квартири.

В решті рішення суду першої інстанції в оскарженій частині необхідно залишити без змін.

На підставі статті 114 ЦПК України, зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та скасуванням рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог за зустрічним позовом, з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 належить стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 2669.05 грн. , сплачений при поданні зустрічного позову, та 4000.21 грн. судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог виходячи з такого розрахунку.

Ціна зустрічного позову ОСОБА_4 становила 378589 грн., відповідач сплатив судовий збір у розмірі 3785.89 грн., відсоток задоволених позовних вимог за зустрічним позовом становить 70.5%, тому розмір судового збору, що повертається у зв`язку з частковим задоволенням зустрічного позову становить 2669.05 грн. ( 3785.89 грн. х 70.5%).

За подання апеляційної скарги відповідач ОСОБА_4 заплатив 8213.99 грн., оскаржував рішення в частині позовних вимог з ціною 547599 грн, відсоток задоволених вимог за апеляційною скаргою становить 48.7% , тому за подання апеляційної скарги належить повернути судовий збір у розмірі 4000.21 грн.(8213.99 грн. х 48.7%).

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 подану його представниками ОСОБА_5 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2020 року в даній справі в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про стягнення 304500 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 267000 грн. (двісті шістдесят сім тисяч грн.) витрат на виконання зобов`язань за договором підряду по ремонту квартири.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2669,05 грн. витрат по сплаті судового збору за подання зустрічної позовної заявити та 4000,21 грн. - за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: