Справа №611/101/20
Провадження №2/611/100/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та трьох процентів річних від простроченої суми,

в с т а н о в и в:

30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначив, що між ними було укладено договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до розписки від 01 травня 2019 року відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США та зобов`язався їх повернути у строк до 31 грудня 2019 року. Проте, позичальник не виконав грошові зобов`язання за договором, позику у визначений договором строк не сплатив, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 , просив стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу, а також три проценти річних від простроченої суми у загальному розмірі 30073,77 доларів США, що станом на 28 січня 2020 року, що всього еквівалентно в національній валюті України 739 766,62 грн.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2020 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився також, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав.

Згідно ч.1.4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Судом встановлено, що 01 травня 2019 року сторони уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 гроші в сумі 30 000 доларів США та зобов`язався їх повернути у строк до 31 грудня 2019 року. На підтвердження даного договору ОСОБА_1 надав розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.20).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Таким чином, судом встановлено, що розписка ОСОБА_2 є договором позики, укладеним у простій письмовій формі, відповідає змісту ст. 1047 ЦК України.

В силу ст. 1049 ЦК України, ОСОБА_2 , як позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві ОСОБА_1 позику у строк, що встановлений розпискою.

Однак відповідач свого обов`язку не виконав, не повернув гроші за відповідним договором позики, що підтверджується наявністю оригіналу розписки, яка долучена до матеріалів позову. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12.

Суд враховує, що відповідач ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено у розписці, жодних доказів на підтвердження факту виконання грошового зобов`язання щодо сплати боргу, обумовленого у розписці від 01 травня 2019 року повністю або частково, не надав. Крім того, в наданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, зробленого постановою Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній часині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення або на день подачі позову згідно з позовними вимогами, правовий висновок Верховного суду України від 21 грудня 2016 року у справі за № 6-1672цс16.

Судом встановлено, що курс гривні до іноземної валюти - долар США, на день подачі позову становить 1 долар США 24,84 гривень.

Як передбачено, ч.2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, суд, з врахуванням заявлених позовних вимог, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 737952 грн., а також три проценти річних, станом на 30 січня 2020 року 1814,82 грн., що разом становить 737 952 грн., тобто позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача, враховуючи заявлений ним розмір позовних вимог, з відповідача на користь останнього слід стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 7397,68 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та трьох процентів річних від простроченої суми, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , номер і серія паспорта НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , номер і серія паспорта НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 01 травня 2019 року у розмірі 737952 (сімсот тридцять сім дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні, а також три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 01 травня 2019 року, станом на 30 січня 2020 року, в розмірі 1 814 (одна тисяча вісімсот чотирнадцять) гривень 62 копійки, а всього 739766 (сімсот тридцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 62 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , номер і серія паспорта НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , номер і серія паспорта НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 397 (сім тисяч триста дев`яносто сім) гривень 68 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Барвінківський районний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 13 березня 2020 року.

Суддя Ю.А. Коптєв