КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/34212/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/11814/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання незаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії про зняття з квартирного обліку та поновлення на квартирному обліку,

в с т а н о в и в :

у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення житлово-побутової комісії, оформлене протоколом від 20.06.2019 № 13 та зобов`язати відповідача поновити його на квартирному обліку з 06.10.2008.
В обґрунтування позову зазначав, що у період з 01.08.1991 по 18.09.2019 він проходив військову службу у внутрішніх військах МВС України і є особою офіцерського складу.
06.10.2008 рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 його зараховано на квартирний облік військовослужбовців частини, як особу, яка потребує поліпшення житлових умов.
23.07.2009 він звільнений в запас Збройних Сил України, у зв`язку із закінченням строку контракту, та 18.09.2009 він виключений зі списків особового складу ГУВВ МВС України.
На момент звільнення з військової служби вислуга років (у пільговому обчисленні) склала 21 рік, 00 місяців, 01 день та з 19.09.2009 він вийшов на пенсію та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області.
20.06.2019 рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 його знято з квартирного обліку з посиланням на ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якою військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Оскільки він звільнився у зв`язку із закінченням строку контракту, а не у зв`язку з відставкою за віком, а його вислуга років у календарному обчисленні складає 18 років, 01 місяць, 17 днів комісія дійшла висновків про відсутність правових підстав для залишення його на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Вважає, дане рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його вислуга на військовій службі складає більше 20 років, а тому фактично після закінчення строку контракту він вийшов на пенсію за вислугу років.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.05.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловим приміщенням регулюється не лише Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком забезпечення військовослужбовців, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 та Інструкцією з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом МВС України від 28.07.2007 № 278, а й іншими нормативно-правовими актами, а саме Житловим кодексом Української РСР та Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470. Суд не врахував, що він не тільки звільнився у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, а вийшов на пенсію. Вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 п. 29 Правил право громадянина перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи зберігається у випадку виходу на пенсію. Судом не вірно обраховано вислугу на військовій службі. Його вислуга років у внутрішніх військах МВС України склала у календарному обчисленні 18 років, 1 місяць та 17 днів, у пільговому обчисленні це склало 21 рік, та 1 день, що дало підстави для виходу на пенсію за вислугу років. У Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не вказано, яка саме вислуга років мається на увазі, у календарному чи у пільговому обчисленні, а тому у подібних правовідносинах, необхідно виходити із вислуги років у пільговому обчисленні. Суд безпідставно послався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 752/5881/15-ц, оскільки він був не просто звільнений за закінченням контракту, а й одночасно вийшов на пенсію.

У відзиві на апеляційну скаргу командир Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вказує, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються виключно на суб`єктивному тлумаченні позивачем норм права та переоцінці доказів. Апелянт застосовує норми права, які регулюють питання нарахування пенсії, тоді як предметом спору є житлові правовідносини.
ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи без його участі вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01.08.1991 по 18.09.2009 позивач проходив військову службу у внутрішніх військах МВС України і є особою офіцерського складу.
Відповідно до витягу з протоколу № 10 від 06.10.2008 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік для отримання житлової площі у м. Києві. Вид забезпечення за загальною чергою.
Згідно з наказом від 18.09.2009 по Головному управлінню внутрішніх військ МВС України № 176 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ГУВВ МВС України та з усіх видів забезпечення, як звільненого у відповідності до п. 6 «а» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту з 18.09.2009.
Відповідно до цього наказу вислуга років у внутрішніх військах МВС України позивача складає: у календарному обчисленні 18 років, 01 місяць, 17 днів; у пільговому обчисленні 21 рік, 00 місяців, 01 день.
Згідно листа Головного управління у Київській області Пенсійного фонду України від 11.07.2011 за № 6107 ОСОБА_1 з 19.09.2009 перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію за вислугу років (загальна вислуга 21 рік) на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до витягу з протоколу № 13 від 20.06.2019 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 знято з квартирного обліку військової частини відповідно до п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 29, абзаців 4, 5 п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 за № 1081, п. 5 ст. 40 Житлового кодексу України, та у відповідності до абзаців 1, 4 п. 3.15 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, яка затверджена наказом МВС України від 28.07.2007 за № 278.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішення житлово-побутової комісії військової частини про зняття позивача з квартирного обліку прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так за матеріалами справи встановлено, що позивач перебував на військовій службі у ГУВВ МВС України на посаді старшого офіцера (підполковник) відділу організаційного та методичного забезпечення управління бойової та спеціальної підготовки та був виключений зі списків особового складу у ГУВВ МВС України зв`язку із закінченням строку контракту з 18.09.2009.
Згідно з ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічні приписи закріплені й в п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 за № 1081.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що право особи, звільненої із військової служби на подальше перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до ч. 6 та ч. 9 цієї статті контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 1) у мирний час, зокрема, а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Військовослужбовці, які набули права на пенсію за вислугу років, а також ті, що є ветеранами війни або учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і до досягнення встановленого граничного віку їх перебування на військовій службі залишилося п`ять і менше років, на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами "в" пунктів 1 частин шостої та сьомої цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 22 цього Закону граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців старшого офіцерського складу, у тому числі підполковників до 50 років.

Виходячи з вимог даних норм позивач на його прохання міг бути звільнений з військової служби не у зв`язку із закінченням строку контракту, а за віком, лише у разі, якщо на час його звільнення залишилося би п`ять і менше років до досягнення встановленого граничного віку його перебування на військовій службі.

Аналогічні положення містять ст. 22, 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і в редакції, чинній на час розгляду даної справи.

Позивач 1974 року народження. На час звільнення з військової служби (18.09.2009) він не досяг 45 років, а відтак не мав права на звільнення з військової служби за віком, незважаючи на набуття ним права на пенсію за вислугу років.

Частина ж 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» містить вичерпний перелік підстав звільнення з військової служби для залишення військовослужбовців на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині після звільнення. Такої підстави як звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту для залишення військовослужбовців на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині після звільнення дана норма не містить.
Відтак та обставина, що позивачу після звільнення призначено пенсію за вислугу років, оскільки він має вислугу 21 рік, з урахуванням пільгового обчислення служби, не має правового значення для вирішення питання про право останнього на перебування на квартирному обліку, оскільки на час звільнення він не міг бути звільнений за віком через те, що до досягнення встановленого граничного віку його перебування на військовій службі залишалося більше п`яти років.

Суд помилково вказав, що на час звільнення зі служби позивач не мав 20 років вислуги на військовій службі, проте дана обставина не призвела до неправильного вирішення спору.

Виявивши, що позивач безпідставно залишився на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині після звільнення, відповідач правомірно прийняв рішення про зняття його з такого обліку.
Посилання у апеляційній скарзі на ст. 37, 60 ЖК УРСР та на Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР не можна визнати обґрунтованими, оскільки позивач проходив військову службу, а не працював на підприємстві, установі чи організації, а відтак і не виходив на пенсію з такого підприємства, установи чи організації. А тому дані норми не регулюють спірні правовідносини.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 08.12.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик