Справа № 242/4382/15-ц
Провадження № 4-с/242/11/20
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
02 березня 2020 року м.Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Селидове скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ.БІЗНЕС ГРУП», в інтересах якого діє адвокат Євдокименко Микола Сергійович, на протиправні дії приватного виконавця,-
в с т а н о в и в:
21.02.2020 р. заявник звернувся до суду із заявою про розстрочку судового рішення.
В обґрунтування заяви зазначив, що 07.02.2020 р. на адресу ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. від 31.01.2020 р. «Про арешт боржника», відповідно до якої було накладено арешт на майнові (корпоративні) права ОСОБА_1 , боржника по зведеному виконавчому провадженні, частка якого у статутному капіталі товариства складає 2058786,00 грн. Крім цього, приватний виконавець своїм листом від 31.01.2020 р. повідомив про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника), запропонував ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» надати відомості, необхідні для розрахунку вартості частки боржника, та надати копії правовстановчих, фінансових та інших належних товариству документів. 14.02.2020 р. ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» одержана вимога приватного виконавця Іванова А.В. про зобов`язання надати інформацію про належне боржнику ОСОБА_1 майно та кошти, що перебувають у ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» та майно чи кошти, які ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» повинно передати зазначеному боржнику. Також, витребував дані відносно майна та коштів ОСОБА_1 , що знаходяться в товаристві, а також виплачених ОСОБА_1 дивідендів за період з 01.01.2018 р. по 04.02.2020 р. та розміру дивідендів, які ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» повинно виплатити боржнику. Вважає вказані вимоги протиправними, направленими на відволікання співробітників товариства від виконання своїх функціональних обов`язків, створення атмосфери нервозності, страху, а використання у тексті вимоги погроз притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності у даному випадку є недоречним, оскільки ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» не є учасником зведеного виконавчого провадження, свою діяльність здійснює у відповідності до законодавства України та нормативних актів уряду, регулятивних органів, має в складі інших, окрім боржника, учасників, ніяких грошових зобов`язань перед стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а також приватним виконавцем Івановим А.В. не має.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі представника скаржника, оскільки згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
Відповідно до ст.29 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться виконавцем у робочі дні, не раніше шостої і не пізніше двадцять другої години, якщо інше не передбачено цією статтею. Конкретний час проведення виконавчих дій визначається виконавцем.
Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження», учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою від 31.01.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 по зведеному виконавчому провадженню № 61126752. Згідно постанови боржник є засновником та володіє майновими (корпоративними) правами, а саме: частками у статутному капіталі юридичних осіб: ТОВ «СЕЙВКОСТ» у розмірі внеску до статутного фонду в сумі 1443,10 грн.; ТОВ «АЛЬТЕР ЕГО ТРЕВЕЛ» у розмірі внеску до статутного фонду в сумі 1000000,00 грн.; ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» у розмірі внеску до статутного фонду в сумі 2058786,00 грн., а тому, керуючись ст..56 ЗУ «Про виконавче провадження» було накладено арешт на майнові (корпоративні) права боржника, а саме: частки у статутному капіталі зазначених товариств.
31.01.2020 р. приватним виконавцем було направлено повідомлення зазначеним товариствам про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) та зобов`язано товариства впродовж 30 днів з дня отримання повідомлення надіслати на адресу приватного виконавця завірені належним чином копії документів згідно списку, як то передбачено ст..22 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальність», одночасно було роз`яснено відповідальність за невиконання законних вимог виконавця, що передбачена ст..76 ЗУ «Про виконавче провадження».
Також, 04.02.2020 р. приватним виконавцем на адресу ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» було направлено вимогу, в якій зобов`язано у триденний строк з моменту отримання вимоги надати інформацію про належні боржнику ОСОБА_1 майно та кошти, які ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» повинне передати зазначеному боржнику, а також про розмір дивідендів, виплачених боржнику за період з 01.01.2018 р. по 04.02.2020 р. та розмір дивідендів, які ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» повинне виплатити боржнику.
Отже, вимоги Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про арешт корпоративних прав були дотримані з боку приватного виконавця.
Відтак, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджена та обставина, що дії приватного виконавця є протиправними та що останній допустив порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» , що призвело до порушення прав скаржника.
За вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України суд, -
В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ.БІЗНЕС ГРУП», в інтересах якого діє адвокат Євдокименко Микола Сергійович, на протиправні дії приватного виконавця відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя