Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2827/19
Провадження №: 2/332/119/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Ковтуні В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім нього та його дружини і доньки у будинку зареєстрованийвідповідач у справі - ОСОБА_2 , який є його братом. Відповідач не проживає в зазначеному будинку понад десять років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком.
Позивач у судовому засіданні суду підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.
Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, повідомлений вчасно та належним чином.
У судовому засіданні було допитано у якості свідка ОСОБА_3 яка суду пояснила, що вона є сусідкою позивача, та знає , що відповідач приблизно десять років не проживає у спірному будинку, речей його в будинку не має.
У судовому засіданні було допитано у якості свідка ОСОБА_4 яка суду пояснила, що що вона є сусідкою позивача, та знає , що відповідач приблизно десять років не проживає у спірному будинку, речей його в будинку не має, перешкод у користуванні будинком позивач відповідачу не створював.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18 вересня 2009 року (а.с. 8-9).
Згідно довідки №53-377 від 06.06.2019 року, виданої квартальним комітетом №53 Заводського району міста Запоріжжя в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни:
-Власник будинку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 11.11.2000 року.
-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 25.02.1999 року.
-Дружина ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 21.11.2009 року.
-Дочка - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 21.11.2009 року.
ОСОБА_2 фактично не проживає в житловому будинку понад десять років без поважних причин.
Відповідач в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся. Даний факт суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні ним власністю, оскільки несе додаткові витрати з його утримання, внаслідок того, що плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості зареєстрованих осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Оскільки відповідач знаходиться на реєстраційному обліку за місцем проживання в будинку позивача, останній не може реалізувати своє право і розпорядитися майном так, як цього бажає, та має додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач ОСОБА_2 не є власником спірного будинку, суд вважає, що право позивача щодо володіння будинком порушується, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню
Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 280-284, 288 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.
Повний текст рішення виготовлено 13.03.2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: Н.В.Марченко