Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/1279/19
Провадження по справі № 2/514/100/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кравченко П.А.

за участю секретаря - Мочу І.П.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30 вересня 2007 року позивач домовилась із власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 про купівлю вищезазначеного житлового будинку. ОСОБА_3 надала позивачу довіреність для оформлення необхідних документів та вони домовились з власницею будинку про ціну, яку позивач одразу сплатила, що підтверджується розпискою. У 2007 році та 2008 році позивач оформлювала необхідні документи для реєстрації договору купівлі - продажу будинку, але за станом здоров`я власниця житлового будинку ОСОБА_3 не змогла приїхати та оформити нотаріальну угоду про продаж вищевказаного житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Починаючи з вересня 2007 року і на даний час позивач проживає в зазначеному житловому будинку, користується житловим будинком, добросовісно за ним слідкує, робить ремонт за власні кошти. ОСОБА_1 неодноразово в усній формі зверталася до Рівненської сільської ради Тарутинського району з клопотанням, про те, щоб визнали за нею право власності на даний житловий будинок, оскільки понад 10 років безперервно користується даним нерухомим майном. Однак Рівненська сільська рада Тарутинського району їй відмовила, мотивуючи відмову тим, що якщо вона має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним нерухомим майном, їй потрібно звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Наведене в сукупності зумовило позивача звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, на розгляд суду від неї надійшла заява про підтримання позовних вимог та з проханням розглянути справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, на розгляд суду від нього надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі.

Представник відповідача Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області - сільський голова у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.14-15).

Відповідно до розписки від 30.09.2007 року, ОСОБА_3 отримала грошові кошти за будинок у ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 в розмірі 6 500 тис. грн. (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10).

Згідно довідки Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області №869 від 30.10.2018 р., ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 , але фактично на протязі більш 10 років проживає в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до довідки наданої Теплицькою сільською радою Арцизького району Одеської області №316, ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 по день її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мешканців с. Рівне Тарутинського району Одеської області, ОСОБА_1 проживає з вересня 2007 року по теперішній час у житловому будинку, розташованому у АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 користується будиноком. За час проживання у будинку позивач постійно проводить поточний ремонт, користується присадибною земельною ділянкою, сплачує комунальні послуги (а.с.21- 24).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

При вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Позивач вселяючись у спірний будинок, завідома знала, що вказаний будинок належить на праві власності ОСОБА_3 . Відповідно до розписки про отримання грошових коштів за будинок, позивач передала ОСОБА_3 горшові кошти, у розмірі 6500 гивень.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, а тому задоволені позову слід відмовити.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 264, 265, 273, 274, 279, 280-289, 354 ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 328, 344 суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання права власності на нерухомемайно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05.03.2020 року.

Суддя П.А. Кравченко