Постанова

Іменем України

04 березня 2020 року

м. Київ

справа № 504/2451/15-ц

провадження № 61-40154св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - прокурор Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави,

відповідачі: Комінтернівська районна державна адміністрація Одеської області, ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у складі судді Рідник І. Ю. від 20 квітня

2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., Таварткіладзе О. М., від 31 травня

2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року прокурор Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави звернувся до суду із позовом до Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області (далі - Комінтернівська РДА), ОСОБА_1 про скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у державну власність.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Комінтернівської РДА від 27 грудня 2012 року № 2870/А-2012 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Чорноморської селищної ради (за межами населеного пункту) Комінтернівського району Одеської області та передано йому безоплатно у власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі вищевказаного розпорядження

29 грудня 2012 року ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:003:0014, проте в Державному земельному кадастрі земельна ділянка відповідача зареєстрована під іншим номером, а саме: під кадастровим номером :01:002:0014.

Зазначав, що розпорядження прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка розташована на відстані 91-115 м від урізу води в межах прибережної захисної смуги моря та відноситься до земель водного фонду, які не підлягають передачі у приватну власність.

У зв`язку з наведеним прокурор просив скасувати розпорядження Комінтернівської РДА від 27 грудня 2012 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 29 грудня 2012 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 , зобов`язати його повернути спірну земельну ділянку до земель запасу державної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області

від 20 квітня 2017 року позов прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави задоволено.

Скасовано розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 27 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Чорноморської селищної ради (за межами населеного пункту)».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 373082, виданий 29 грудня 2012 року ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 2,0 га за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути зазначену вище земельну ділянку до земель запасу державної власності.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що земельна ділянка, надана ОСОБА_1 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, відноситься до земель водного фонду, отже, її приватизація суперечить положенням статей 84, 88, 89 ВК України і є підставою для задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області

від 20 квітня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірну земельну ділянку ОСОБА_1 відчужив 23 грудня 2015 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_4 , якого до участі у справі залучено не було, а тому прокурору слід відмовити у задоволенні позову у зв`язку з неналежним складом учасників справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі заступник прокурора Одеської області просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у повному обсязі, рішення суду першої інстанції в частині вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову за суб`єктним складом, оскільки прокурор просив скасувати розпорядження Комінтернівської РДА щодо надання спірної земельної ділянки саме ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .

Відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року від адвоката ОСОБА_2 - Соколової А. К. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому остання посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови. Вказує, що прокурором було пред`явлено окремий позов до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки (справа № 504/2166/17), що свідчить про те, що прокурор був обізнаний про набуття ним права власності на спірну земельну ділянку.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 03 лютого

2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 27 грудня 2012 року № 2870/А-2012 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Чорноморської селищної ради (за межами населеного пункту) Комінтернівського району Одеської області; передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку загальною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності на території Чорноморської селищної ради (за межами населеного пункту) Комінтернівського району Одеської області.

На підставі вказаного розпорядження 29 грудня 2012 року ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району одеської області (за межами населеного пункту).

Відповідно до даних управління Держземагентства у Комінтернівському районі Одеської області спірна земельна ділянка розташована на відстані

91-115 метрів від урізу води Чорного моря.

Згідно з договором купівлі-продажу від 23 грудня 2015 року ОСОБА_1 відчужив спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , за яким цього ж дня було зареєстровано право власності на неї (а. с. 89-91).

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги заступника прокурора Одеської областіздійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду із цим позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України в указаній редакції суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Таким чином, на суд, як державний орган, покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, у зв`язку з чим він має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже статтею 33 ЦПК України 2004 року передбачено, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня

2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша-друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Судами установлено, що 13 липня 2015 року прокурор в інтересах держави звернувся до суду, в якому просив скасувати розпорядження Комінтернівської РДА від 27 грудня 2012 року щодо надання ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 29 грудня 2012 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 , зобов`язати останнього повернути спірну земельну ділянку до земель запасу державної власності. Прокурор у якості відповідача зазначив ОСОБА_1 .

Однак, за договором купівлі-продажу від 23 грудня 2015 року, тобто за рік та чотири місяці до ухвалення судом першої інстанції рішення

(20 квітня 2017 року), ОСОБА_1 відчужив спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_2 (а. с. 89-91).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зобов`язав ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку, який не був її власником на час ухвалення судом рішення та вирішив питання про права та обов`язки власника земельної ділянки ОСОБА_2 , не залученого до участі у справі. При цьому прокурор відповідного клопотання не заявляв.

Крім того, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Такі порушення норм процесуального права відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України (у редакції на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Отже, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що до участі у справі у якості відповідача не залучено особу, права та обов`язки якого стосуються позовні вимоги, зокрема ОСОБА_2 , який є власником спірної земельної ділянки, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому, у суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду справи відсутня можливість залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 367 ЦПК України.

Правовий висновок щодо обґрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом до належного відповідача, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.

Доводи касаційної скарги про те, що рішенням суду першої інстанції не були вирішені питання про права та обов`язки ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки на момент його ухвалення останній був власником спірної земельної ділянки і внаслідок скасування дозвільних та правовстановлюючих документів попереднього власника спірної земельної ділянки ОСОБА_1 вирішується питання про добросовісність набуття цієї земельної ділянки її теперішнім власником ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо клопотання про розгляд справи з викликом Генеральної прокуратури України

У касаційній скарзі заступник прокурора Одеської області просить проводити розгляд справи за участю Генеральної прокуратури України.

Крім того, клопотання про участь у судовому засіданні надійшло й безпосередньо від Генеральної прокуратури України.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на вказане, а також ураховуючи те, що сторони у справі вже надали аргументи щодо поданої касаційної скарги, остання розглядається без повідомлення та виклику учасників справи.

Отже, оскільки ЦПК України передбачає можливість розгляду справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи, аргументи про розгляд справи за участю сторін у справі є непереконливими, тому відсутня необхідність у виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, у зв`язку із чим у задоволенні клопотань слід відмовити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 травня

2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович