Справа №345/4054/20
Провадження № 2/345/1321/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2020 р. м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату право на житло, суд -

встановив:

що ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом мотивуючи тим, що він купив у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу. На момент укладення договору купівлі-продажу в даній квартирі був зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 . У зв`язку із вищенаведеним, в договорі купівлі-продажу було закладено умову, згідно якої продавці зобов`язуються знятись із реєстрації в проданій квартирі до 15.10.2005р. включно (п.3 Договору). Однак, відповідач з часу продажу квартири не знявся з реєстрації , хоча обіцяв це зробити протягом незначного часу після виселення з квартири. Факт реєстрації відповідача за даною адресою АДРЕСА_1 підтверджується довідкою про склад сім`ї № 19556 від 03.11.2020р. тому просив визнати відповідача таким, що втратив право на квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 12.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження та призначено для розгляду по суті судове засідання на 04.12.2020 о 09:30 год.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву в якій уточнив свої позовні вимоги й просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 18).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, проте був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада» (а.с. 17).

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає умовам ст. 280 ЦПК України.

Суд, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 17.09.2005року за реєстровим номером Д-262, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Попович О.В. та витягом з Державного реєстру правочинів від 17.09.2005р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.10.2005р. (а.с.4-6).

Як вбачається із довідки № 19556 від 03.11.2020р., виданої ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.7).

Згідно акту від 05.11.2020р. відповідач - ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 не проживає з 21.11.2005р. (а.с.8).

За умовами п.3 договору купівлі-продажу продавеці, що користуються зазначеною квартирою зобов`язуються знятися з реєстрації місце проживання, звільнити квартиру від речей та передати ключі покупцю до 15.10.2005 року включно. Однак, цього до даного часу не зробив.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник майна має право вимагати від осіб , які не є членами його сім`ї , а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника , у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, яким власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК України у поєднанні зі ст. 64 цього ж кодексу , слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї , у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).

Отже , підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Судом встановлено, що предметом спору є квартира, яка знаходиться за адресою за адресою АДРЕСА_1 і яка належить позивачу по справі згідно договору купілі - продажу. Позивач просить захистити його права як власника відповідно до приписів ст. 391 ЦК України і зазначає, що реєстрація відповідача у вищеквазаній квартирі створює для неї перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні її власністю, відповідач ні членом сім`ї відповідно до ст. 156 ЖК України, ні наймачем, ні якоюсь іншою особою, що має право на користування квартирою, не є.

За таких обставин, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає об`єму його прав відповідно до ст. 321 ЦК України, а відповідач жодних правомочностей щодо квартири (житла) не має.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки квартира є власністю позивача, а відповідач чинить перешкоди у її користуванні, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов задоволити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: