Справа № 716/2106/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2020 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Сірик І.С.,

за участю секретаря Барабащцук О.А.

представника позивача Спіжавка Т.Г.

представника відповідача Сторонянського О.З.

третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Буковина", третя особа на стороні позивача - ОСОБА_1 , про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду із цивільним позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що в рамках розгляду цивільної справи Заставнівським районним судом, йому стало відомо про укладений договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 , яка діяла на підставі доручення та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Буковина». Вказує, що ОСОБА_4 перевищила свої повноваження, оскільки позивач не уповноважував її на укладання такого договору, та про його укладення йому не було відомо до середини літа 2019 року.

В судовому засіданні представник позивача Спіжавка ОСОБА_5 Г. позовні вимоги підтримав, обгрунтувавши вимоги обставинами викладеними в позовній заяві. Зазначивши, що оскільки при укладені вищевказаного оспорюваного правочину було відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_2 та його згода підписана особою, що не мала на це повноважень, а отже даний договір є недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_6 . в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивач не зазначив, який саме договір оренди земельної ділянки визнати недійсним. Крім того, заперечив про необізнаність ОСОБА_2 про договір оренди, оскільки орендну плату отримував регулярно, та не звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Буковина» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що являється сестрою ОСОБА_2 . Зазначила, що останній тривалий час перебуває за кордоном та оскільки йому належить земельна ділянка надав їй доручення щодо розпорядження нею. Відповідно земельна ділянка була передана в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Буковина», про що ОСОБА_2 було відомо. Оскільки останній перебуває за кордоном орендну плату отримує вона, брат будь-яких заперечень стосовно цього не мав. Проте на даний час він бажає розірвати договір оренди земельної ділянки, щоб передати земельну ділянку в користування ОСОБА_7 .

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає що цивільний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Буковина» та ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки. Дану обставину не заперечували сторони по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

26 липня 2018 року ОСОБА_2 підписав довіреність відповідно до якої уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в частині належної йому земельної ділянки згідно державного акту серії №17752 виданого 04.06.2007 року. Крім того як вбачається з вищезазначеної довіреності, заначено перелік повноважень ОСОБА_1 та останнім пунктом вказано, що остання має право вчиняти всі інші юридично значущі дії, пов`язані з цією довіреністю. А отже будь-яких обмежень не встановлено.

Даних щодо скасування вказаної вище довіреності суду не надано.

В силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч.1ст.316 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1ст.319 ЦК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі Пленум), зокрема п. 8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК України тощо).

З вищезазначеного убачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За правилами ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, а також договором оренди землі.

Згідно ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до вимоги, встановленої ч.3ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Виходячи з викладеного, правочин, як вольова дія, являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Таким чином, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Крім того, волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача, що позивач ОСОБА_2 не мав волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки ним добровільно була підписана довіреність стосовно земельної ділянки на ім`я його сестри ОСОБА_1 . Крім того, дану обставину підтвердила третя особа по справі ОСОБА_1 , яка отримувала регулярно орендну плату та зазначила, що причиною розірвання договору оренди є той факт, що ОСОБА_2 має на меті укласти договір оренди із ОСОБА_7 .

Отже укладення договору оренди відповідало його внутрішній волі, інших доказів позивач суду не надав, тому суд не вбачає в діях відповідача умов недійсності правочину та дійшов до висновку, що позовні вимоги необгрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 263-265, 268, 273, 353-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Буковина", третя особа на стороні позивача - ОСОБА_1 , про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд.

Повідомити сторін, що рішення в повному обсязі буде виготовлене 10.03.2020 року.

Повне найменування учасників справи

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_1

Представник позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання АДРЕСА_2 , ордер серії ЧЦ НОМЕР_2 від 16.10.2018 року

Представник відповідача: ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № ЛВ 000348 від 21.04.2016 року видане Радою адвокатів Львівської області

Суддя Сірик І.С