Ухвала

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 761/42728/18

провадження № 61-13364св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М. Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний архів Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу за позовом ОСОБА_1 до Державного архіву Київської області про зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Державного архіву Київської області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року у складі судді Савицького О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Савченка С. І., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом та просив зобов`язати Державний архів Київської області реалізувати його права на отримання копій архівних документів, гарантованих пунктом 5 частини першої статті 20 Закону України «Про Національний архівний фонд України та архівні установи», у повному обсязі щодо запитуваних ним копій архівних документів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 19 серпня 2018 року, з метою отримання у встановленому законом порядку цифрових копій архівних документів з фонду користування він звертався до відповідача з письмовою заявою про надання йому цифрових копії архівних документів з фонду користування, а саме: Фонд 280, опис 2, справи: 34, 35, 51, 52, 54, 365, 376, 377, 507, 586, 587, 611, 792, 829, 830, 850, 851, 852, 853, 937, 939, 940, 962, 1002, 1025, 1076, 1077, 1183, 1220, 1359, 1408, 1446, 1497, 1536, 1537, 1538, 1540, 1548, 1549, 1550, 1551. Листом Державного архіву Київської області від 20 вересня 2018 року № 01-31/698 йому відмовлено у отриманні копій документів у зв`язку тим, що ним не зазначено мету подальшого використання цифрових копій. 25 вересня 2018 року він повторно звернувся до відповідача з аналогічною письмовою заявою, в якій повідомив мету використання цифрових копій, однак відповідачем вдруге йому було відмовлено в задоволенні викладених у заяві вимог з підстави, що передавання користувачу копій документів з фонду користування не передбачено. На його думку, така відмова є неправомірною та суперечить Конституції України та вимогам Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи» від 24 грудня 1993 року № 3814-XII (далі - Закон № 3814-XII).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 27 березня 2019 року позов задовольнив. Зобов`язав Державний архів Київської області відновити право ОСОБА_1 на отримання копій архівних документів, передбачене пунктом 5 частини першої статті 20 Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи», шляхом надання ОСОБА_1 цифрових копій з фонду користування на його електронний носій: Фонд 280, опис 2, справи: 34, 35, 51, 52, 54, 365, 376, 377, 507, 586, 587, 611, 792, 829, 830, 850, 851, 852, 853, 937, 939, 940, 962, 1002, 1025, 1076, 1077, 1183, 1220, 1359, 1408, 1446, 1497, 1536, 1537, 1538, 1540, 1548, 1549, 1550, 1551. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови в наданні позивачу вказаних копій документів, а судом не встановлено передбачених законом обмежень доступу до документів, цифрові копії яких планував отримати позивач.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 20 червня 2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року залишив без змін.

Мотивував судове рішення апеляційний суд тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому, суд виходив з безпідставності доводів апеляційної скарги про те, що позивач не відноситься до кола осіб, які можуть отримати цифрові копії архівних документів безкоштовно.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У липні 2019 року Державний архів Київської області подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга Державного архіву Київської області мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли безпідставного висновку про те, що на державні архівні установи покладено обов`язок надавати віддалений доступ до документів Національного архівного фонду (далі - НАФ), які мають на зберіганні, оскільки відкритість доступу та обов`язок його надавати не означає безоплатність такого надання. На час звернення з касаційною скаргою у нього відсутні технічні можливості для надання віддаленого доступу до документів НАФ через недостатнє фінансування з Державного бюджету України, а тому судами безпідставно його було зобов`язано надати віддалений доступ до документів без наявних технічних можливостей. Суди не врахували того, що позивач не належить до кола осіб, які мають право отримати документи НАФ безоплатно та не взяли до уваги його посилання на те, що Порядком користування документами Національного архівного фонду, що належать державі, територіальним громадам, Затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 19 листопада 2013 року № 2438/5 встановлено, що копіювання документів НАФ архів здійснює після оплати користувачем вартості замовлення. Копії документів НАФ виготовляються архівом відповідно до технічних можливостей архіву. Висновки судів попередніх інстанцій не узгоджуються з постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 639 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися архівними установами, що утримуються за рахунок бюджетних коштів» в якій як платну послугу визначено виготовлення копій архівних документів, друкованих видань та довідкового апарату до документів за допомогою технічних засобів архіву та з наказом Державного комітету архівів України від 24 січня 2001 року № 6 Про затвердження Порядку ціноутворення на роботи (послуги), що виконуються державними архівними установами зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 лютого 2001 року за № 179/5370 яким передбачено, що ціни на роботи (послуги), що виконуються державними архівними установами, установлюються відповідно до цього Порядку державною архівною установою, що їх виконує, та затверджуються керівником установи.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що вони є законними і обґрунтованими. Доводи наведені в касаційній скарзі не відповідають дійсним обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують доведені обставини і не обґрунтовують порушення судами норм матеріального та процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

05 вересня 2019 року справа № 761/42728/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 19 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Державного архіву Київської області з письмовою заявою з проханням надати йому цифрові копії архівних документів з фонду користування, а саме: Фонд 280, опис 2, справи: 34, 35, 51, 52, 54, 365, 376, 377, 507, 586, 587, 611, 792, 829, 830, 850, 851, 852, 853, 937, 939, 940, 962, 1002, 1025, 1076, 1077, 1183, 1220, 1359, 1408, 1446, 1497, 1536, 1537, 1538, 1540, 1548, 1549, 1550, 1551.

20 вересня 2018 року Державний архів Київської області листом № 01-31/698 відмовив позивачу в отриманні копій запитуваних документів, через незазначення мети подальшого використання цифрових копій.

25 вересня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Державного архіву Київської області з аналогічною письмовою заявою, в якій при цьому повідомив мету використання цифрових копій, однак відповідачем вдруге було відмовлено позивачу в задоволенні викладених у заяві вимог через те, що передавання користувачу копій документів з фонду користування не передбачено. На вказаний запит позивач отримав відмову у наданні копій архівних документів.

Наявність вказаних запитуваних архівних документів Державний архів Київської області не заперечує.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги Державного архіву Київської області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Європейської конвенції з прав людини. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Аналіз релевантної судової практики свідчить про те, що ОСОБА_1 звертався до суду з аналогічними позовами державних архівів про зобов`язання вчинити дії.

Так, у справі № 760/20628/18 ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Центрального державного історичного архіву України, м. Київ (ЦДІАК України), третя особа - Державна архівна служба України, про зобов`язання ЦДІАК України виконати замовлення на копіювання від 29 листопада 2017 року в частині копіювання документів Національного архівного фонду, а саме фонд 57, опис 1, справа 10, сторінки 194-270, 429-475зв, в повному обсязі без зазначення прізвищ.

Солом`янський районний суд міста Києва ухвалою від 15 серпня 2018 року справу передав на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 03 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року, позов задовольнив. Визнав протиправними дії ЦДІАК України щодо ненадання ОСОБА_1 доступу до документів НАФ, замовлення на копіювання від 29 листопада 2017 року, в частині копіювання документів Центрального архівного фонду, а саме фонд 57, опис 1, справа 10, сторінки 194-270, 429-475зв, в повному обсязі без зазначення прізвищ та зобов`язано ЦДІАК України виконати замовлення ОСОБА_1 на копіювання від 29 листопада 2017 року в частині копіювання документів НАФ, а саме фонд 57, опис 1, справа 10, сторінки 194-270, 429-475зв, в повному обсязі без зазначення прізвищ.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 23 жовтня 2019 року відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою ЦДІАК України на вказані вище судові рішення.

Разом з цим, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ухвалою від 09 грудня 2019 року відмовив у відкритті касаційного провадження у справі № 761/40087/18 за касаційною скаргою Державного архіву Київської області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державного архіву Київської області та зобов`язано відповідача забезпечити реалізацію права ОСОБА_1 на самостійне виготовлення копій документів НАФ власними технічними засобами без обмеження за форматом, розміром або іншими ознаками, згідно із замовленнями ОСОБА_1 від 29 серпня 2018 року, 13 вересня 2018 року, 26 вересня 2018 року та 01 жовтня 2018 року, та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року в зазначеній справі.

У справі, що переглядається Верховним Судом позивачем заявлено вимоги про зобов`язання Державного архіву Київської області надати цифрові копії архівних документів з фонду користування, а саме: Фонд 280, опис 2, справи: 34, 35, 51, 52, 54, 365, 376, 377, 507, 586, 587, 611, 792, 829, 830, 850, 851, 852, 853, 937, 939, 940, 962, 1002, 1025, 1076, 1077, 1183, 1220, 1359, 1408, 1446, 1497, 1536, 1537, 1538, 1540, 1548, 1549, 1550, 1551.

Проаналізувавши підстави звернення ОСОБА_1 до суду з указаним позовом, предмет позову, встановлені фактичні обставини справи, а також норми законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних матеріальних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною першою статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 1 Закону 3814-XII архівний документ - документ незалежно від його виду, виду матеріального носія інформації, місця, часу створення і місця зберігання та форми власності на нього, що припинив виконувати функції, для яких був створений, але зберігається або підлягає зберіганню з огляду на значущість для особи, суспільства чи держави або цінність для власника також як об`єкт рухомого майна.

Дії посадових осіб архівних установ, що перешкоджають реалізації законних прав користувачів документами НАФ, можуть бути оскаржені в порядку підлеглості або у судовому порядку (частина четверта статті 20 Закону 3814-XII).

Пунктом 1 Положення про Державний архів Київської області, затвердженого Розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 16 березня 2018 року № 149 визначено, що Державний архів Київської області є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації, що утворюється головою Київської обласної державної адміністрації, входить до її складу і в межах області забезпечує виконання покладених на нього завдань. Державний архів Київської області є бюджетною, неприбутковою установою. Державний архів Київської області підпорядкований голові Київської обласної державної адміністрації, а також підзвітний та підконтрольний Державній архівній службі України.

Основними завданнями Державного архіву Київської області, серед іншого, є: забезпечення реалізації державної політики у галузі архівної справи та діловодства; внесення до НАФ архівних документів, що мають місцеве значення, ведення обліку та постійне зберігання цих документів, а також використання відомостей, що в них містяться (пункт 2 Положення про Державний архів Київської області).

Пунктом 10 Положення про Державний архів Київської області визначено, що архів є юридичною особою публічного права, має самосійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки.

З огляду на статус Державного архіву Київської області як державного органу, який виконує завдання та функції держави з управління архівною справою та діловодством, виниклий між сторонами спір у цій справі підпадає під ознаки пункту 1 частини першої статті 19 КАС України.

Враховуючи характер спірних правовідносин та підстави позову (аналогічні вимоги одного і того ж позивача розглянуті за правилами адміністративного та цивільного судочинства) виключною правовою проблемою є розмежування адміністративної та цивільної юрисдикцій у категоріях подібних спорів за участю відповідачів - державних архівів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що однакове застосування закону забезпечує його загальнообов`язковість, рівність усіх перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Однакове застосування законів поліпшує громадське прийняття справедливості та правосуддя, а також довіру до суду.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Таким чином, судове рішення Великої Палати Верховного Суду є необхідним для подальшого розвитку права та забезпечення єдності судової практики, оскільки вирішенню підлягає правове питання, яке потребує пояснення.

Враховуючи викладене, з метою формування єдиної правозастосовчої практики, забезпечення єдності національного права та однакового застосування законів усіма судами, наявні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України.

Керуючись частиною п`ятою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 761/42728/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного архіву Київської області про зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою Державного архіву Київської області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
В. П. Курило