ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9901/20 Справа № 201/6498/20 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Ідея Банк, треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутого за виконавчим написом,

в с т а н о в и л а:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ Ідея Банк, треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутого за виконавчим написом.

Вказував, що 04 червня 2020 року постановою приватного виконавця Русецької О.О. відкрито виконавче провадження №62273552 з примусового виконання виконавчого напису від 13 березня 2020 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення заборгованості за кредитним договором №С11.175.74500 від 20 лютого 2017 року за період з 31 жовтня 2019 року по 04 лютого 2020 рік в загальному розмірі 39 104,75 грн. Вказаний виконавчий напис він вважає таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства.

Вказував також на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався пунктом Переліку, який постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинним та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів, передбачених пунктом 2 Переліку.

Зазначав, що оскільки після відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом, були арештовані його поточні рахунки, накладено арешт на все майно, він змушений був сплатити 39 104,75 грн., які просить стягнути з відповідача на його користь відповідно до вимог ст.1212 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив суд: визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 13 березня 2020 року, реєстровий номер 405, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ ІДЕЯ Банк заборгованість, що виникла по кредитному договору №С11.175.74500 від 20 лютого 2017 року за період з 31 жовтня 2019 року по 04 лютого 2020 року, в загальному розмірі 39 104,75 грн., включаючи витрати на вчинення виконавчого напису в розмірі 1 900 грн., таким, що не підлягає виконанню; в рахунок повернення стягнутого за виконавчим написом, стягнути з відповідача на користь позивача 39 104 грн.75 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу, інші судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована наступним: наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення умов виконавчого напису, наданий нотаріусу кредитний договір не посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим, договором, за яким стягнення заборгованості проводилось у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17; нотаріус в день вчинення виконавчого напису керувався пунктом Переліку, який був незаконним та дійшов помилкового висновку про існування безспірної заборгованості; грошові кошти, мають бути стягнуті з відповідача як стягнуті на підставі незаконного виконавчого документу.

АТ Ідея Банк надали відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість та відповідність рішення встановленим у справі обставинам, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення місцевого суду залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея банк» укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С11.175.74500, згідно п.2,3,3.2 якої банк відкрив позичальнику поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня та надав клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку з лімітом кредитної лінії, доступним клієнту на момент укладення угоди 22 600 грн.

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, натомість позивач свої зобов`язання не виконав в повному обсязі, станом на 04 лютого 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 27 204,75 грн., яка складається з 22 013,89 грн. основний борг, 1 098,13 прострочений борг, 11 431,4 грн. простроченні проценти, 1 461,33 грн. строкові проценти, 1 200 грн. штрафні санкції.

10 березня 2020 року банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 37 204,75 грн. боргу за договором та витрат на його вчинення в розмірі 1 900 грн.

04 лютого 2020 року відповідач звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань, якою позивач був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість згідно угоди, вказано розмір боргу, а також з чого він складається. Попереджено про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір відповідача у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня направлення відповідної вимоги (а.с.38). Додатком до вимоги було долучено довідку - розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, що містить інформацію про загальний розмір боргу, та кожну його складову (а.с.39).

13 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. видано виконавчий напис №405, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №С11.175.74500 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 20 лютого 2017 року за період з 31 жовтня 2019 року по 04 лютого 2020 рік у розмірі: 22 013,89 грн. основний борг, 1 098,13 прострочений борг, 11 431,4 грн. простроченні проценти, 1 461,33 грн. строкові проценти, 1 200 грн. штрафні санкції, 1 900 грн. плата за вчинення виконавчого напису (а.с.11).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. від 04 червня 2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса №405 від 13 березня 2020 року (а.с.6).

Для вчинення виконавчого напису нотаріусу були надані документи, а саме: заяву АТ «Ідея Банк» про вчинення виконавчого напису від 10 березня 2020 року; угоду №С11.175.74500 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 20 лютого 2017 року; довідку АТ «Ідея Банк» про ненадходження платежів від 10 березня 2020 року; вимогу АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04 лютого 2020 року №12.4.2./11.175.74500; довідку розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою №С11.175.74500 від 20 лютого 2017 року, видану АТ «Ідея Банк» станом на 04 лютого 2020 року; виписку по особовому рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , сформовану АТ «Ідея Банк» на закрите 04 лютого 2020 рік; виписку по особовому рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , сформовану АТ «Ідея Банк» на закрите 10 березня 2020 року; список №103 згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк»; список №3030 згрупованих поштових відправлень цінних листів АТ «Ідея Банк»; опис вкладення до цінного листа, що підтверджує направлення на адресу позивача документів, визначених п.4-5 даного переліку, та фіскальний чек по оплаті вказаних послуг поштового зв`язку; детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою №С11.175.74500 від 20 лютого 2017 року, виконаний станом на 04 лютого 2020 року (а.с.37-84).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису АТ «Ідея Банк» нотаріусом здійснена перевірка наявності певних умов, за яких може бути вчинена зазначена нотаріальна дія, а також перевірка всіх пред`явлених для вчинення виконавчого напису документів; ОСОБА_1 жодним чином не оспорював визначену у виконавчому написі заборгованості за кредитним договором №С11.175.74500, що вказує на її безспірність. Крім того, місцевий суд виходив з того, що виконавчий напис вчинено в межах строку позовної давності, з надсиланням кредитором письмової вимоги про погашення заборгованості боржнику, встановленням нового терміну виконання зобов`язання і лише після спливу 30 днів з моменту отримання ОСОБА_1 письмової вимоги кредитора; позивачем та його представником не надано суду доказів порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису чи неправомірності вимог стягувача.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а)оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б)оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в)засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г)оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ)довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Встановлені у цій справі обставини свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 13 березня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, що виник між сторонами справи, на вказане уваги не звернув та вирішив справу з порушенням норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної про те, що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням нотаріусом умов вчинення виконавчого напису.

Разом з тим, вимоги позивача про повернення грошових коштів згідно ч.1 ст.1212 ЦК України задоволенню не підлягають.

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 визначив правовою підставою повернення йому грошових коштів, сплачених за виконавчим написом положення статті 1212 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Втім з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли відносини договірні у зв`язку з укладенням кредитного договору від 20 лютого 2017 року, що виключає можливість застосування ст.1212 ЦК України.

Зважаючи на вищевикладене, рішення місцевого суду підлягає скасуванню як ухвалене з порушенням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог, з АТ Ідея Банк на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102 грн. (за звернення з позовом в розмірі 840 грн. 80 коп. та за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 1 261 грн. 20 коп.).

Крім того, позивачем заявлено вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст.137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження вимог про стягнення витрат, понесених відповідачем при розгляді справи на професійну правничу допомогу, до суду надано договір про надання професійної правничої допомоги від 07 липня 2020 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «РАДНИК», в особі керуючого партнера Чіпа Я.М., та ОСОБА_1 (а.с.102), квитанцію про оплату ОСОБА_1 витрат за послуги, згідно вказаного договору, на загальну суму 7 000 грн. (а.с.104), детальний розрахунок із зазначенням вартості робіт та витрачених годин (а.с.103).

Вищевказані документи є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження факту понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, в зв`язку із чим, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з АТ Ідея Банк на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн.

Таким чином, загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 5 602 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства Ідея Банк, треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутого за виконавчим написом задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 13 березня 2020 року, реєстровий номер 405, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ Ідея Банк заборгованість, що виникла по кредитному договору №С11.175.74500 від 20 лютого 2017 року за період з 31 жовтня 2019 року по 04 лютого 2020 року в загальному розмірі 39 104,75 грн., включаючи витрати на вчинення виконавчого напису в розмірі 1 900 грн. таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства Ідея Банк () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 5 602 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.