ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/15/20

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/882/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Губар В.С.

секретар: Бивалькевич Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою,

дата та місце складання повного тексту рішення: 06 березня 2020 року, смт.Куликівка,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :100:01:005:0009, яка розташована на території Куликівської селищної ради, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести частину огорожі, яка заходить на її земельну ділянку з кадастровим номером :100:01:005:0009 та створює перешкоди у користуванні нею внаслідок незаконних дій відповідача.

Позов мотивовано тим, що позивачці на праві користування та розпорядження (без права володіння) належить земельна ділянка, кадастровий номер :01:005:0009, площею 0,0193 га, яка розташована на території Куликівської селищної ради, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до договору оренди землі від 19 січня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та Куликівською селищною радою Чернігівської області. Дані відомості внесені до Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку 08 квітня 2015 року.

ОСОБА_2 було зареєстроване право користування на земельну ділянку :100:01:005:0169 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, площа якої становить 0,0146 га, 21 червня 2017 року, що фактично на 2 роки пізніше від реєстрації права позивачки на користування земельною ділянкою №:100:01:005:0009, що була виділена їй згідно з вказаним вище договором.

Починаючи з весни 2019 року позивачкою було виявлено самочинну забудову та обмеження користування земельною ділянкою №:100:01:005:0009 землекористувачем ОСОБА_2 , який є сусіднім, але не суміжним землекористувачем, оскільки за даними кадастрової карти між ділянками №:100:01:005:0009 та №:100:01:005:0169 є проміжок земель, які знаходяться у власності Куликівської територіальної громади, і в оренду чи у власність передані не були. Не зважаючи на це, землекористувач ОСОБА_2 обніс виділену йому ділянку та частину ділянки :100:01:005:0009 парканом, чим порушив її право як користувача та орендаря.

На її численні усні та письмові звернення до ОСОБА_2 та до Куликівської селищної ради, відповідної реакції не послідувало. Голова Куликівської селищної ради запропонувала вирішити питання мирним шляхом, хоча будучи розпорядником майна громади має авторитарне право на усунення порушень землекористувачами укладених з ними договорів.

Позивачкою було замовлено у інженера землевпорядника ОСОБА_3 зведений план у якому було визначено поворотні точки на місцевості земельної ділянки :100:01:005:0009, суміжних землекористувачів та межі ділянки, які знаходяться у фактичному користуванні сусіднім землекористувачем ОСОБА_2 , що у сумі склали 0,0051 га.

З того часу вона не може нормально користуватися своєю земельною ділянкою, оскільки на ній стоїть огорожа сусіднього землекористувача, однак вона продовжує сплачувати податок за користування землею.

Вона та її донька неодноразово зверталися до відповідача і просили його відновити межі її ділянки, звільнивши територію яка була ним самочинно зайнята, однак він відмовляється.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд виходив з того, що заявлені позовні вимоги «усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :100:01:005:0009, яка розташована на території Куликівської селищної ради, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача, ОСОБА_2 , знести частину огорожі, яка заходить на земельну ділянку з кадастровим номером № :100:01:005:0009» до початку розгляду судом справи по суті позивач жодним чином не уточнив, суд позбавлений можливості, навіть у разі доведеності позову, ухвалити рішення в межах заявленого позову на користь позивача, оскільки позивачем не зазначена ні довжина, ні місце розташування огорожі, яку належить знести, ні площа земельної ділянки, яку належить звільнити. Крім того, суд зазначив, що оскільки строк дії договору оренди земельної ділянки між Куликівською сільською радо та ОСОБА_1 закінчився 19 січня 2020 року, тому право вимоги за даним позовом позивач втратила.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 адвокат Кулініч К.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по даній справі нове рішення, яким позовні вимоги позивачки задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано наявність договірних відносин між ОСОБА_1 та Куликівською селищною радою навіть після закінчення дії договору оренди землі, які, зокрема полягають у обов`язку повернення орендованої земельної ділянки орендодавцю. Зокрема пунктом 21 договору оренди передбачається, що ОСОБА_1 після припинення дії договору орендар має повернути земельну ділянку у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому вона одержувала її в оренду. На підставі цього п.4 рішення Куликівської селищної ради №997, сьомого скликання 35 сесії від 28 січня 2020 року ОСОБА_1 зобов`язано здійснити демонтаж малої архітектурної форми та привести територію у первинний стан, що вона не може здійснити, оскільки ОСОБА_2 побудований бетонний паркан.

Особа, яка подає апеляційну скаргу вважає, що земельна ділянка на час розгляду даної справи повернута Куликівській сільській раді не була, тобто дія договору в зазначеній частині зобов`язань сторін продовжувалась, а рішення суду необхідне саме для вчинення дій по демонтажу паркану та звільнення захопленої територій в законний спосіб.

Представник позивачки не погоджується з висновком суду про те, що нею не надано зведеного плану по фактичному розташуванню та площі земельної ділянки, адже під час дослідження матеріалів справи досліджувалась і копія та оригінал зведеного плану, розроблений інженером-землевпорядником з усіма географічними даним розмічення земельної ділянки.

Сторона позивача не погоджується з висновком суду, що з акту неможливо зробити висновок, що частина орендованої ОСОБА_1 земельної ділянки самовільно зайнята суміжним землекористувачем, оскільки земельна ділянка була захоплена незаконно, жодним документом вказані дії зафіксовані не були.

Куликівською селищною радою подано відзив на апеляційну скаргу, в якій вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Вказує, що позивачем не подано доказів, що суміжний землекористувач чинив перешкоди позивачу, в тому числі при установці огорожі чи інший спосіб порушував, не визнавав або оспорював його права на земельну ділянку. Крім того, ОСОБА_1 не подано до суду правовстановлюючих документів на земельну ділянку, право на яку вона захищає, тобто не довела наявність у неї права користування земельною ділянкою, без чого в неї не може виникнути право на негаторний позов щодо захисту неіснуючого у неї права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що договором оренди землі від 19.01.2010 року та додатковою угодою до нього від 26.10.2018 року ОСОБА_1 , як фізична особа, отримала в оренду земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0193 га, з яких 0,006 га - забудовані землі, 0,0125 га- двір, з об`єктами малої архітектурної форми. Строк дії договору 5 років (а.с. 19-22,24).

У акті прийому - передачі земельної ділянки наданої в оренду строком на 5 років для комерційної діяльності, розміщення павільйону ОСОБА_1 , зазначено, що відповідно до рішення 31 сесії шостого скликання Куликівської селищної ради від 25 березня 2015 року «Про продовження договору оренди землі» ОСОБА_1 прийняла в оренду строком на 5 років земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі для розміщення малої архітектурної форми загною площею 0,0193 га, кадастровий номер №:100:01:005:0009 (а.с. 23).

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухомо майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна 08.04.2015 року було зареєстровано право оренди земельної ділянки на земельну ділянку площею 0,0193 га між Куликівською селищною радою та ОСОБА_1 строком на 5 років (а.с. 13).

Зі змісту наведених документів випливає висновок про те, що строк договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером №:100:01:005:0009 між Куликівською селищною радою та ОСОБА_1 закінчився 19.01.2020 року.

28 січня 2020 року рішенням тридцять п`ятої сесії сьомого скликання Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області №997 відмовлено ОСОБА_1 у поновленні Договору оренди землі від 19.01.2010 року, укладеного між Куликівською селищною радою та ОСОБА_1 . Зобовязано ОСОБА_1 здійснити демонтаж малої архітектурної форми, розміщеної на земельній ділянці з кадастровим номером 742755100:01:005:0009 та привести територію (земельну ділянку) в первинний стан протягом 1 місяця з дати прийняття даного рішення (а.с. 118-119). Вказане рішення отримано представником позивача ОСОБА_4 18. 03.2020 року, що підтверджується копією конверту ( а.с. 120,121).

Інших доказів матеріали справи не містять.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

За змістом статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності, вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, що пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, ГК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки.

Зі змісту ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення стоку, на який його було укладено, а також у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Натомість факт наявності у ОСОБА_1 земельної ділянки на праві користування, яку вона вважає захопленою, а також факт порушення цього права з боку відповідача не підтверджені належними засобами доказування, тому суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову за його недоведеністю.

В силу частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

При цьому, суд апеляційної інстанції перш за все звертає свою увагу на те, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного позову за недоведеністю вимог, виходив зокрема з тих підстав, що позивачем не надано суду достатніх та достовірних доказів права вимоги за даним позовом, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які достовірні, оформлені у встановленому законом порядку докази надання в оренду спірної земельної ділянки позивачу на наступний період. Крім того, процедура припинення та переукладення договору оренди землі Куликівською селищною радою дотримана.

Проаналізувавши матеріали справи та докази надані у даній справі, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів того, що відповідач порушив її права орендаря та що їй було створено перешкоди для користування та розпорядження орендованою земельною ділянкою. Крім того, як вбачається з копії рішення Куликівської селищної ради №997 від 28 січня 2020 року у зв`язку зі зміною площі та меж земельної ділянки, що фактично використовується орендарем та недосягненням згоди стосовно істотних умов договору, зокрема щодо нових розмірів земельної ділянки, селищна рада вирішила відмовити ОСОБА_1 у поновленні Договору оренди землі від 19.01.2010 року. Відповідно, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачами не доведено факту порушення відповідачем її прав, свобод чи законних інтересів за захистом яких вона звернулася до суду з даним позовом, вимог до Куликівської селищної ради не заявлено.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77, ч.2 ст.78 ЦПК України).

Оскільки позивачка не надала належних і допустимих доказів (правовстановлюючих документів) належності їй на теперішній час на праві користування земельної ділянки певного розміру, з конкретними межами і визначеної конфігурації, тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні її позову.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що земельна ділянка на час розгляду даної справи повернута Куликівській сільській раді не була, тобто дія договору в зазначеній частині зобов`язань сторін продовжувалась, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» при укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Так як, між сторонами не було не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Фактично доводи апеляційної скарги містять повторне обґрунтування позовних вимог. Суд першої інстанції перевірив надані позивачем докази та навів мотиви їх відхилення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий: Судді: