ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1351/20 Справа № 199/3134/18 Головуючий у першій інстанції: Спаї В. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства Акцент-Банк на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Акцент-Банк, третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, про визнання недійсним правочину, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 17.11.2016 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32405053 від 17.11.2016 12:15:19, яким здійснила державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на предмет іпотеки - будинок, загальною площею (кв.м): 311,3, житловою площею (кв.м): 183,5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , запис про право власності: 17477841 від 15.11.2016 11:34:50, обтяження іпотекою вказаного будинку, номер запису 17477922 від 17.11.2016 12:22:55 та заборону відчуження на нерухоме майно на вказаний будинок, номеру запису: 17477891 від 17.11.2016 12:22:01. 22 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № DNI0GA00000189. З метою забезпечення виконання умов, за якими Банк повинен був надати кредитні кошти, позивач уклав з іпотекодержателем Договір іпотеки від 22 квітня 2008 року, відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання позивачем його зобов`язань, визначених у Договорі іпотеки, іпотекодавець надає іпотекодержателю в Іпотеку нерухоме майно: будинок, загальною площею (кв.м): 311.3, житловою площею (кв.м): 183.5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю. 15.11.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено Договір факторингу та Договір про передачу прав за іпотечними договорами, за якими відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором з позивачем, відповідно, на користь ПАТ «Акцент-Банк». На думку позивача, відповідач міг звернутися виключно до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яким посвідчено Договір іпотеки від 22.04.2008 для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майна позивача на користь ПАТ «Акцент-Банк» та не мав права звертатися до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни для державної реєстрації прав та обтяжень з нерухомим майно, адже вона не вчиняла нотаріальну дію з майном позивача, у свою чергу приватний нотаріус мала відмовити у її вчиненні та роз`яснити відповідачу про те, що вказане товариство має право звернутися до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Позивач зазначає, що дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про державну реєстрацію обтяження забороною на нерухоме майна, яке виникає на підставі договору іпотеки, є протиправними, у зв`язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію обтяження заборони на нерухоме майна без вчинення нотаріальної дії з майном. Також, позивач зазначає, що з моменту свого народження, а саме з 14.05.2004 року, ОСОБА_2 та з моменту свого народження, а саме з 29.09.2009 року, ОСОБА_3 проживають у вказаному вище житловому приміщенні. На переконання позивача, банк не має права порушувати права дітей, які проживають разом з батьком (позивачем) та реєструвати на свою користь право власності без попередньої згоди та дозволу органу опіки та піклування, так як це суперечить ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», адже внаслідок вказаних дій дитину можу бути позбавлено права користування житлом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач також зазначає, що в матеріалах реєстраційної справи відсутня оцінка на предмет іпотеки суб`єкта оціночної діяльності, яка б відповідала дійсній вартості квартири, тому дії державного реєстратора суперечать ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та Іпотекодавцем не було отримано письмову вимогу про усунення порушень, що суперечить ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 61 Порядку, докази спливу 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень відсутні; на момент реєстрації права власності за відповідачем предмету іпотеки: сума заборгованості не була безспірною: а) жодним рішенням суду її не було зафіксовано; б) іпотекодавець не визнавала та не визнає її. Позивач вважає, що вказані порушення вимог чинного законодавства підтверджують наявність підстав для визнання неправомірними дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності відповідача на предмет іпотеки, обтяження іпотекою, забороною на нерухоме майно. Тому, уточнивши позовні вимоги позивач просив визнати недійсним правочин ПАТ «Акцент-Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на будинок, загальною площею (кв.м): 311.3, житловою площею (кв.м): 183.5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , запис про право власності: 17477841 від 20.06.2017 14:05:38, обтяження іпотекою вказаного будинку, номер запису 17477922 та заборону на нерухоме майно на вказаний будинок, номеру запису: 17477891 згідно з рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 32405053 від 17.11.2016 12:15:19; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 32405053 від 17.11.2016 12:15:19, щодо державної реєстрації права власності Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на предмет іпотеки: будинок, загальною площею (кв.м): 311,3, житловою площею (кв.м): 183,5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , запис про право власності: 17477841 від 20.06.2017 14:05:38, обтяження іпотекою вказаного будинку, номер запису 17477922 та обтяження забороною на нерухоме майно на вказаний будинок, номеру запису: 17477891.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер рішення 32405053 від 17.11.2016 щодо державної реєстрації права власності Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на предмет іпотеки: будинок загальною площею (кв.м): 313,3, житловою площею (кв.м) 183,5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 до АТ «Акцент-Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, зазначаючи про непогодження з оскаржуваним рішенням в частині задоволення позову, ставить питання про його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення місцевого суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 22.04.2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNI0GA00000189, за умовами якого банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 130267,86 доларів США з цільовим призначенням: 125000,00 доларів США на купівлю іншої нерухомості, 3750,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 892,86 доларів США страхування майна, 625,00 доларів США особисте страхування, 30357,20 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,08% на місяць, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів (а.с.18-24).

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки б/н, посвідчений 22.04.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 6525. Предметом іпотеки за цим договором був житловий будинок, загальною площею 311,30 кв.м., житлова площа 183,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень п. 27 договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 25-29).

15 вересня 2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» (правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк») було укладено договір факторингу №1.

Згідно додатку №1 до договору факторингу від 15.09.2008 року відповідачу відступлено право вимоги за укладеним кредитним договором №DNI0GA00000189 від 22.04.2008 року із ОСОБА_3 (а.с. 93 - 99).

17 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «АкцентБанк» на предмет іпотеки: будинок, загальною площею 311,3 кв.м, житловою площею 183,5 кв.м; розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , запис про право власності: 17477841 від 15.11.2016 року 11:34:50, обтяження іпотекою вказаного будинку, номер запису: 17477922 від 17.11.2016 року 12:22:55 та заборону відчуження на нерухоме майно на вказаний будинок, номер запису: 17477891 від 17.11.2016 року 12:22:01 (а.с.194-195).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 35 даного Закону в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, з відповідними змінами та доповненнями, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Статтею 4 Закону України Про іпотеку встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, іпотека. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

За положенням п.5 ч.1 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, право або інтерес позивача може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина друга статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Якщо судом буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в частині визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, - колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду, на захист своїх прав та законних інтересів, з іншим позовом.

Разом з тим, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним правочину ПАТ «Акцент-Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на будинок.... Реєстрація права власності проведена не кредитором, а державним реєстратором, який не є стороною цивільно-правових відносин; викладене свідчить про обрання позивачем неправильного способу захисту.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду в апеляційному порядку позивачем не оскаржується, а апеляційна скарга відповідача містить доводи щодо непогодження з рішенням суду першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Акцент-Банк задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2019 року в частині часткового задоволення позовних вимог; визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер рішення 32405053 від 17.11.2016 щодо державної реєстрації права власності Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на предмет іпотеки: будинок загальною площею (кв.м): 313,3, житловою площею (кв.м) 183,5, розташованого по АДРЕСА_1 ; в частині стягнення з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 704,80 грн., скасувати, в задоволенні даної позовної вимоги відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді