Справа № 313/597/19
Провадження № 2/313/64/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Шубіна О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просить визнати за нею 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; 1/2 частину транспортного засобу марки ВАЗ модель 2109, синього кольору, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; 1/2 частину персонального комп`ютера марки ASUS модель ZWSE 6100 V.

Cудові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_2 позовні вимоги уточнила і просила суд провести поділ спільного сумісного майна та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м., а також стягнути з відповідача на її користь 1/2 частини вартості: транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна, у розмірі 48931, 15 грн.

Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 800,19 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

Відповідач відзив на позов не надав.

Під час судового розгляду справи позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав які зазначені в уточненій позовній заяві.

Відповідач та його представник щодо задоволення позову у частині поділу спільного майна подружжя про визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м не заперечують, тобто визнають.

У частині позовних вимог щодо стягнення на користь позивачки 1/2 частини вартості: транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна, у розмірі 48931, 15 грн. просили відмовити. Визнати ідеальну частку у спільному майні подружжя у розмірі - 1/2 частини та залишити у спільній частковій власності

Допитавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч.3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.1 ст.12, ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони 16.08.2003 р. уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області від 16.08.2003 р. серії НОМЕР_2 , актовий запис № 32.

03.05.2018 р. рішенням Веселівського районного суду Запорізької області у справі № 313/204/18 шлюб було розірвано.

Перебуваючи у шлюбі, сторони за спільні кошти придбали:

- житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 13.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області Глоба В.І. та витягом про державну реєстрацію прав;

- транспортний засіб марки ВАЗ 2109, синього кольору, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією з реєстру МВС;

- персональний комп`ютер марки ASUS модель 2000, що підтверджується специфікацією до кредитного договору від 29.09.2012 року № , товарним чеком від 29.09.2012 року, накладною № 49 від 29.09.2012 року;

- пральна машина марки ZANUSS1 модель ZWSE 6100 V, придбана 23.05.2015 року, що підтверджується товарним чеком виданим ФОП Григоренко;

- м`який кут та крісло Меркурій фортуна, придбані 14.10.2015 року, що підтверджується товарним чеком № 6, виданого ФОП ОСОБА_3 .

На теперішній час автомобіль, комп`ютер, пральна машина та меблі перебувають у користуванні відповідача.

Cторони у судовому засіданні не спростовували та визнали, що вищевказане майно на вказану у позові суму, є спільною сумісною власністю подружжя.

Встановлення цієї обставини відповідає закріпленому законом принципу презумпції спільної сумісної власності подружжя на придбане майно.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Cуд встановив, що ні одна із сторін попередньо грошову суму на депозитний рахунок суду не вносила. Крім того, відповідач категорично заперечив щодо компенсації 1/2 вартості його частки у праві на автомобіль транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-V111 від 02.06.2016 р. висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд при ухваленні рішення у справі враховує висновок Верховного Суду України від 18.01.2017 р. у справі № 6-2565цс/16 відновідно до якого, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Посилання позивача на правову позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15, є помилковою.

При вирішенні питання про судові витрати у справі, суд виходить з наступного.

Позивач, як вбачається з прохальної частини позовної заяви просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

Суд приймає до уваги посилання позивача, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу, Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-V1 від 20.12.2011 р., а також п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Проте, вирішуючи клопотання позивача, суд виходить з того, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 137 ЦПК України.

За змістом п. 1) ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи набрання чинності з 15.12.2017 р. нової редакції Цивільного процесуального кодексу України та запровадження положеннями цього Кодексу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним приведення укладених до 15.12.2017 р. договорів у відповідність до вимог діючого Цивільного процесуального кодексу України та доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 р. за № 1686/24218.

Суд зазначає, що на підтвердження правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, позивач надав суду у якості доказів складений та поданий позов, договір про надання правничої допомоги від 02.08.2019 р., додаток № 01 до договору про надання правничої допомоги від 02.08.2019 р. про сплату гонорару у розмірі 5 000, 00 грн., які на думку суду є неналежними, так як не доводять у повній мірі факт надання правничої допомоги адвокатом на суму 5 000, 00 грн., що у свою чергу унеможливлює вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача у відповідності до вищезазначених вимог (а.с.46-47).

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у цивільній справі на суму 5 000, 00 грн. не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 800,20 грн., який, з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 57, 60, 69-71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., а також ст.ст. 1-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 279, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м.

У частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) 1/2 частини вартості: транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна, у розмірі 48 931,15 коп. - відмовити.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) ідеальну частку у спільному майні подружжя у розмірі -1/2 частини: транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) ідеальну частку у спільному майні подружжя у розмірі -1/2 частини: транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна.

Майно подружжя, а саме: транспортний засіб марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна залишити у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати у сумі 800,20 грн., пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду.

У стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Веселівський районний суд Запорізької області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення буде складено 06.03.2020 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

27.02.2020