Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участю секретаря судового засідання Солонській Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонернє товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до відповідачки, у якому зазначало, що 26 квітня 2011 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 6100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, унаслідок чого станом на 30 вересня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 19 640,69 грн, з яких: 5 891,17 грн - заборгованість за кредитом, 10 738,06 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 600,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, та нарахованих за порушення умов кредитного договору 500,00 грн - штрафу (фіксована частина), 911,46 грн - штрафу (процентна складова). Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 26 квітня 2011 року та понесені судові витрати в розмірі 1218,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справа провести без його участі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Надали суду письмову заяву з якої вбачається, що відповідачка проти заявлених вимог заперечує з посиланням на норми ЦК України що регулюють питання строків позовної давності, а також зазначила, що анкета-заява не містить даних щодо обрання нею банківських послуг, крім її особистих даних. Умови та Правила надання банківських послуг позивача нею не підписані і за своїм мінливим характером, не можуть вважатися складовою кредитного договору. Позивачем не надано доказів того, що саме з цими Умови та Правила вона була ознайомлена і погодилась з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів містили вказані в позові умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному розмірі з подальшим їх підвищенням, розмірах і порядку нарахування заборгованості та штрафних санкцій. Саме на позивача покладено обов`язок доведення сум заборгованості за кредитним договором. Вважає, що кредитний договір між позивачем та нею є неукладеним, а тому не породжує виникнення прав та обов`язків між сторонами. Крім того, позивачем не надано доказів видачі їй кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку. Тому в задоволені позовних вимог просить відмовити та справі розглянути за її відсутності та її представника ОСОБА_2 (а.с.83-85).

Представник позивача надав суду відзив на заяву відповідачки в якій зазначив, що на підтвердження укладання кредитного договору позивачем надано належні докази, а саме: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача та виписка по рахунку. Зміна процентної ставки не порушує право відповідача, яка, у разі незгоди з новою процентною ставкою мала можливість погасити наявну заборгованість по раніше встановленому розмірі, такі зміни узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Також вказав, що відсутні підстави для застосування до вказаних правовідносин строку позовної давності (а.с.96-98).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 квітня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Вказана анкета-заява не містить суми кредиту наданого відповідачці за умовами кредитного договору в заявленому позивачем розмірі (а.с.7).

У заяві зазначені персональні дані відповідачки, виявлено нею бажання отримати платіжну карту «Універсальна» разом з наданням згоди з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.7).

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, становить 94 сторінки та Зміни до оформлення і тарафи за кредитними картами, які розміщено на сайті https://privatbank.ua/terms/. (а.с.8-32,99-103).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2015 року становить 19 640,69 грн, з яких: 5 891,17 грн - заборгованість за кредитом, 10 738,06 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 600,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, та нарахованих за порушення умов кредитного договору 500,00 грн - штрафу (фіксована частина), 911,46 грн - штрафу (процентна складова) (а.с.5-6).

Листом №30.1.0.0/2-20151123/1382 від 13.12.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомив суд про те, що за умовами кредитного договору №б/н від 26 квітня 2011 року ОСОБА_1 отримала карту № НОМЕР_1 , зі строком дії до останього дня 11.2014 року.(а.с.109).

З наданої позивачем виписки на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.04.2011 по 13.12.2019 роки вбачається, що за картковим рахунком № НОМЕР_2 надано кредитний ліміт в розмірі 4 800 грн (а.с.104-108).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 26 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 квітня 2011 року, посилався на Правила користування платіжною картою, Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та «Тарифами Банку», викладених на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

В свою чергу позивач не надав суду Правила користування платіжною картою. В матеріалах справи міститься Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна», 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою.

Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (повний текст якого розміщено на ресурсі: https://privatbank.ua/terms/), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Судом не може бути прийнято Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна», 30 днів пільгового періоду», як належний доказ ознайомлення відповідачки саме з умовами спірного кредитного договору №б/н від 26 квітня 2011 року, оскільки вона сформована за договором ОСОБА_1 SAMDN7685 та якій присвоєно номер НОМЕР_3 , що не відповідає номеру присвоєному анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку 214122491, а спірний кредитний договір було укладено без номеру.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та Тарифи Банку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Така правова позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи з аналогічних правовідносин прийшла до висновку про те, що правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26 квітня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 листопада 2015 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалах справи спірні правовідносини виникли 26 квітня 2011 року. На офіційному сайті ПриватБанку за посиланням https://privatbank.ua/terms в розділі «Архів договорів» містися файли Повних договорів перший з яких датований лише 01 квітня 2012 року. А наявна в матеріалах справи банківська ліцензія на право надання банківських послуг видана позивачу Національним банком України №22 лише 05 жовтня 2011 року, що також відображено на офіційному сайті ПриватБанку (а.с.36).

З цього суд приходить до висновку про те, що на момент виникнення спірних правовідносин на вказаному позивачем офіційному сайті були відсутні будь-які Умови та правила надання банківських послу ПриватБанком та Тарифи Банку, з якими відповідачку було належним чином ознайомлено в момент укладення кредитного договору та виникає сумніви щодо об`єму повноважень позивача в момент виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про ціну кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідки, Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також не може бути доказом виникнення між позивачем та відповідачкою кредитних правовідносин надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка за основним рахунком ОСОБА_1 , оскільки вказаний в ньому номер карткового рахунку № НОМЕР_2 та розмір кредитного ліміту 4 800 грн не відповідають іншим матеріалам справи та не підтверджуються доводами позивача.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна GOLD, карта Юніор і елітні карти та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 квітня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили та досягли згоди у письмовому вигляді щодо ціни договору, яка, встому числі, встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вiдповiдно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рiшення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вiдповiдно до положень ч.3 ст.12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та iншими учасниками справи. Згiдно з вимогами ст.ст. 76-80 ЦПК України засобами доказування в цивільний справі є письмові, речові і електроні докази; висновки експертів; показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути пiдтвердженi певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено та не підтверджено доказами правомірності своїх вимог заявлених у позові. За таких обставин у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11,12, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 16, 253, 256-259, 509, 526, 527, 530, 610, 612, 614, 615, 625, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко