Справа № 345/2215/20
Провадження № 22-ц/4808/1298/20
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою її представником ОСОБА_5 , на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене у складі судді Мигович О.М. 28 вересня 2020 року в м. Калуші,

в с т а н о в и в:

01.07.2020 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позов мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 07.12.2018 року шлюб між ними розірвано, дитину залишено проживати з нею. Згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 10.03.2020 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі по 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Позивач зазначила, що їхня з відповідачем дочка народилася з вродженою вадою стопи, а тому вона потребує спеціального ортопедичного взуття, тобто виникають додаткові витрати на дитину, пов`язані з її хворобою. На даний час вони з дитиною проживають в Польщі і саме там дитина отримує необхідну медичну допомогу та лікування. Згідно рахунків-фактур від 31.10.2017 року, 29.05.2018 року, 28.12.2018 року та 03.12.2019 року нею на ортопедичне взуття дочки було витрачено 1 960 злотих. Також, 27.01.2020 року нею витрачено 910 злотих на реабілітацію дочки фізіотерапевтичні процедури. Таким чином за період з 31.10.2017 року по 27.01.2020 року нею понесено додаткові витрати, пов`язані з хворобою дитини, на загальну суму 2 870 злотих, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на день написання позову 25.06.2020 року еквівалентно 73 790,18 грн.

Крім того, їхня дочка має здібності до вивчення мов, у зв`язку з чим з вересня 2019 року відвідує дошкільний навчальний заклад з базовим викладанням англійської мови в м. Варшаві. Місячна оплата за відвідування даного дошкільного навчального закладу складає 210 злотих, що підтверджується довідкою від 27.01.2020 року. Отже, за період з вересня 2019 року по червень 2020 року нею здійснено оплату в розмірі 2 100 злотих, що еквівалентно 14 196,42 грн.

Таким чином, нею понесено додаткові витрати, пов`язані з хворобою дитини та з розвитком здібностей дитини на загальну суму 87 986,60 грн., половина з яких підлягає стягненню з відповідача.

Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею додаткові витрати на дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язані з хворобою дитини за період з 31.10.2017 року по 27.01.2020 року та пов`язані з розвитком здібностей дитини за період з 01.09.2019 року по 30.06.2020 року, в розмірі 43 993,30 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28.09.2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6 827,80 грн. та 2 000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач самостійно понесла витрати на ортопедичне взуття дитини в період з 28.12.2018 року по 03.12.2019 року на суму 1 010 злотих, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача вказаної суми коштів, що в гривні становить 6 827,80 грн. Інші вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Також суд дійшов висновку, що оскільки позов підлягає до часткового задоволення, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що фактично оскаржуване судове рішення не містить жодного обґрунтування стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину лише в розмірі 6 827,80 грн., крім того, що у своєму відзиві на позов відповідач не заперечував щодо сплати додаткових витрат саме в зазначеному розмірі.

Вказує, що позивачем були надані достатні та достовірні докази того, що за період з 31.10.2017 року по 27.01.2020 року нею були понесені додаткові витрати на дочку, пов`язані з хворобою дитини, в загальному розмірі 2 870 злотих, а саме 910 злотих, що еквівалентно 6 151,78 грн., на реабілітацію дочки фізіотерапевтичні процедури та 1 960 злотих, що еквівалентно 13 249,99 грн., на ортопедичне взуття. Таким чином половина додаткових витрат, пов`язаних лише з хворобою дитини, складає 9 700,88 грн.

В оскаржуваному рішенні суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за ортопедичне взуття 1 010 злотих, що становить 6 827,80 грн., за період з 28.12.2018 року по 03.12.2019 року, оскільки за 2017 рік відповідач ОСОБА_4 передав позивачу кошти для оплати ортопедичного взуття, а 29.05.2018 року позивач погоджувалася оплатити сама. Однак, жодних доказів на підтвердження того, що відповідач передавав кошти для оплати ортопедичного взуття та того, що 29.05.2018 року позивач погодилася оплатити взуття сама в матеріалах справи немає. Відтак, такі висновки зроблені судом на підставі голослівних тверджень відповідача, викладених у його відзиві на позов, що свідчить про упередженість суду та грубе порушення принципу змагальності сторін. Крім того, судом не наведено жодних мотивів, з яких суд відмовив у стягненні витрат на фізіотерапевтичні процедури дитини, які являються витратами, пов`язаними з хворобою дитини, вартість яких підтверджена рахунком-фактурою від 27.01.2020 року.

На думку апелянта, суд безпідставно відмовив і у стягненні додаткових витрат, пов`язаних з відвідуванням дитиною дошкільного навчального закладу, посилаючись на те, що такі витрати є недоведеними. Вказує, що на підтвердження даних позовних вимог позивачем було надано довідку від 27.01.2020 року, згідно якої оплата за таке відвідування складає 210 злотих в місяць. Тобто даною довідкою підтверджено як наявність таких додаткових витрат на дитину, так і їх розмір. Згідно статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тому посилання суду, що такі витрати мають бути підтверджені чеками, є безпідставним.

Крім того апелянт зазначає, що оскільки лікування дитини та відвідування нею дошкільного навчального закладу відбувається в Польщі, то і відповідні підтверджуючі документи надані на польській мові. Судочинство в Україні здійснюється державною мовою, а тому виникла необхідність в перекладі даних документів на українську мову. Позивачем було надано докази понесення витрат на оплату перекладача на загальну суму 3 900 грн., проте судом питання розподілу судових витрат на перекладача взагалі не вирішено.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Зауважив, що на даний час він вже оплатив позивачу присуджені додаткові витрати на дитину в розмірі 6 827 грн. та 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки не заперечує проти такого стягнення.

Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 10.03.2020 року з нього стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі по 2 000 грн. щомісячно. Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, суд врахував ту обставину, що у дитини є вроджена вада стопи. Знаючи, що дочці необхідне ортопедичне взуття, він не оспорював розмір присуджених з нього аліментів. Крім аліментів, які сплачуються ним за рішенням суду, він також надає позивачу додаткові кошти на придбання дитині продуктів харчування, одягу та взуття. Вказав, що він у повній мірі виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання та виховання дитини, а твердження ОСОБА_3 про те, що добровільно він не надавав допомоги на утримання дочки є неправдивими та голослівними.

Відповідач ствердив, що суд правильно відмовив в задоволенні вимоги ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з відвідуванням дитиною дошкільного навчального закладу, оскільки позивач не надала чеків-квитанцій, які б підтверджували, що нею за навчання дочки оплачено саме 210 злотих, а щодо вимоги про стягнення витрат за фізіотерапевтичні процедури, то такі покриваються медичним страхуванням.

Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечила з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 08.07.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 07.12.2018 року розірвано (а.с. 9).

В даному шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, перекладеного з польської мови (а.с. 5-6).

Дитина проживає з матір`ю в Республіці Польща, що підтверджується рішенням від 13.04.2017 року про надання малолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інтереси якої представляє мати ОСОБА_11 , громадянці України дозволу на постійне проживання на території Республіки Польща (а.с. 12-13).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.03.2020 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду Калуським міськрайонним судом 11.03.2020 року видано виконавчий лист (а.с. 11).

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини 2 зазначеної статті розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дані положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Наявність особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що дочка сторін ОСОБА_9 має вроджену ваду стопи (вроджену кінсько-варусну клишоногість), у зв`язку з чим потребує спеціального ортопедичного взуття, що підтверджується лікарським анамнезом від 23.11.2019 року (а.с. 14-15).

На обґрунтування понесених витрат для придбання ортопедичного взуття позивач надала оригінали рахунків-фактур на польській мові та переклад українською мовою від 31.10.2017 року (а.с. 30, 31), 29.05.2018 року (а.с. 27, 28), 28.12.2018 року (а.с. 25, 26), 03.12.2019 року (а.с. 21, 23) на загальну суму 1 960 злотих.

Зокрема, відповідно до рахунку-фактури №374/2017 від 31.10.2017 року позивач придбала дитині ортопедичне взуття вартістю 445 злотих.

Згідно рахунку-фактури №217/2018 від 29.05.2018 року дитині було придбано ортопедичне взуття вартістю 505 злотих.

Відповідно до рахунку-фактури №506/2018 від 28.12.2018 року дитині придбано ортопедичне взуття вартістю 505 злотих.

За даними рахунку-фактури №438/2019 від 03.12.2019 року позивач придбала дитині ортопедичне взуття вартістю 505 злотих.

Згідно роз`яснень Міністерства фінансів України в листі від 09.07.2007 року №31-34000-20/23-4579/4800 рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а має тільки інформаційний характер.

В листі від 14.11.2017 року №2608/О/99-99-13-01-02-14/ІПК ДФСУ роз`яснено, що завдяки змінам у статті 9 Закону про бухоблік, внесеним Законом України від 03.11.2016 року №1724-VIII, з 03.01.2017 року статус первинного документа трохи «знизився». Унаслідок цього Мінфін у листі від 16.02.2017 року №31-11410-06-5/4339 зробив висновок: оформлений належним чином рахунок-фактура (інвойс) може бути підставою для відображення у бухобліку господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акта прийому-передачі. Єдина умова факт оплати цього рахунку, який підтверджується відповідними документами.

З перекладів вищезазначених рахунків-фактур, посвідчених нотаріально, вбачається, що кошти за взуття сплачено готівкою, про що свідчить штамп «сплачено готівкою».

А тому колегія суддів вважає такі докази понесення позивачем витрат на придбання дитині ортопедичного взуття належними в розумінні статті 77 ЦПК України.

Отже, встановлено, що витрати ОСОБА_3 на придбання дитині ортопедичного взуття становлять 1 960 злотих, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 25.06.2020 року (6,7602 грн. за 1 злотий) складає 13 249,60 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи та вищенаведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача половина вказаних витрат на придбання дитині ортопедичного взуття в розмірі 6 624,80 грн.

Ухвалюючи рішення в наведеній частині, суд першої інстанції безпідставно вважав, що кошти на придбання дитині ортопедичного взуття, понесені позивачем 31.10.2017 року та 29.05.2018 року не підлягають стягненню з відповідача, оскільки за 2017 рік відповідач ОСОБА_4 передав позивачу кошти для оплати ортопедичного взуття, а 29.05.2018 року позивач погоджувалася оплатити сама, так як такі висновки суду не ґрунтуються на жодних належних та допустимих доказах, що суперечить вимогам статті 263 ЦПК України.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на придбання дитині ортопедичного взуття в розмірі 6 624,80 грн.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача витрат на реабілітацію дочки - фізіотерапевтичні процедури, вартість яких згідно рахунку-фактури від 27.01.2020 року складає 910 злотих, то колегія суддів вважає підставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не наведено жодних мотивів, з яких суд відмовив у стягненні даних витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що рахунок-фактура №4/01/2020 від 27.01.2020 року, на який посилається позивач, не є належним доказом понесення нею зазначених у ньому витрат в розмірі 910 злотих, оскільки такий не містить достеменної інформації про сплату цих коштів, а лише вказує на вартість фізіотерапевтичних послуг та спосіб їх оплати.

Тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволені позову в цій частині.

Також колегія суддів вважає правильним і висновок суду про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 додаткових витрат, пов`язаних з відвідуванням дитиною дошкільного навчального закладу №78 в м. Варшава, оскільки позивачем не доведено, що за таке відвідування вона сплачує саме 210 злотих в місяць. Надана нею довідка від 27.01.2020 року засвідчує факт відвідування дитиною вищевказаного дошкільного навчального закладу, проте не містить точної інформації про вартість такого відвідування, оскільки оплата вказана в середньому на місяць. Враховуючи період, за який позивач просить стягнути такі додаткові витрати, а саме з 01.09.2019 року по 30.06.2020 року, та той факт, що з даним позовом позивач звернулася в суд 01.07.2020 року, остання мала можливість подати докази фактичної оплати відвідування дитиною дошкільного навчального закладу №78 в м. Варшава.

Більше того, позивач не надала доказів, що саме для розвитку здібностей дитина відвідує дошкільний заклад, як це встановлено положеннями частини 1 статті 185 СК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на реабілітацію дочки - фізіотерапевтичні процедури та витрат, пов`язаних з відвідуванням дитиною дошкільного навчального закладу №78 в м. Варшава, слід залишити без змін.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 зазначеної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Матеріалами справи, а саме квитанціями №418658 від 30.06.2020 року, №418670 від 11.09.2020 року та №418671 від 11.09.2020 року підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 4 000 грн. (а.с. 4, 58, 59).

Квитанціями №19440316 від 12.02.2020 року, №20440317 від 12.02.2020 року та квитанцією б/н від 19.06.2020 року підтверджується також понесення позивачем витрат на послуги з перекладу документів на загальну суму 3 900 грн. (а.с. 33-35).

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу не відповідає вимогам частини 2 статті 141 ЦПК України щодо їх пропорційного розподілу, а також судом не вирішено питання щодо розподілу витрат на послуги з перекладу документів, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині належить скасувати та ухвалити нове рішення.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6 624,80 грн. додаткових витрат на їхню дочку ОСОБА_7 , то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (15,06%) стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 602,40 грн. (4 000 ? 15,06%) витрат за надання професійної правничої допомоги та 587,34 грн. (3 900 ? 15,06%) витрат за надання послуг з перекладу документів.

Також з відповідача підлягає стягненню на користь держави 126,62 грн. (840,80 ? 15,06%) судового збору.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_5 ,задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6 827,80 грн. та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої на проживання в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6 624,80 грн. (шість тисяч шістсот двадцять чотири гривні 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 602,40 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги та 587,34 грн. витрат за надання послуг з перекладу документів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 126,62 грн. судового збору.

В решті рішення Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 04 грудня 2020 року