РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар Сауляк Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки при звільнені,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з 07.02.2018 року по 11.04.2019 року перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 на посаді менеджера з туризму, з окладом 3 273,00 грн. Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем позивачці нараховувалась, але жодного разу не виплачувалась заробітна плата. Так, за весь час трудових відносин заборгованість склала суму 42 575,28 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивачка вважає, що у зв`язку із неповним розрахунком по виплаті заробітної плати при звільненні, відповідач повинна сплатити їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 42 575,28 грн. та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за весь період затримки по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою суду від 30.08.2019 року відкрито провадження у справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

29.10.2019 року до суду надійшов відзив від представника ФОП ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначено, що виплата належних ОСОБА_1 сум заробітної плати відбувалася щомісячно, позивач щомісячно отримувала нараховану заробітну плату, по якій проводились відрахування відповідних податків та зборів. Позивачку відповідно до її заяви від 11.04.2019 р. було звільнено з посади менеджера з туризму за згодою сторін з 11.04.2019 р. При звільненні позивачки проведено остаточний розрахунок.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 з 07.02.2018 року по 11.04.2019 року на посаді менеджера з туризму з окладом 3 273,00 грн., що підтверджується наказом від 03.02.2018 р. за № 020601 та наказом від 11.04.2019 р. № 110419/1.

11.04.2019 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з розрахунковим повідомленням (у зв`язку зі звільненням) від 11.04.2019 року належна сума до виплати станом на 01.04.2019 року відсутня. Виплачена сума протягом квітня 2019 року становить 1 475,12 грн., з яких оклад 993,57 грн., лікарняні (соцстрах) 0,00 грн., лікарняні (підприємство) 253,12 грн., відпускні 0,00 грн., компенсація за невикористані відпустки 585,76 грн., індексація 0,00 грн., разом 1 832,45 грн. Утримання податку на доходи фізичних осіб становить 329,84 грн., єдиний соціальний внесок 0,00 грн., профспілковий внесок 0, 00 грн., військовий збір 27,49 грн.

На вказаному розрахунковому повідомленні (у зв`язку зі звільненням) стоїть підпис ОСОБА_1 та внесений нею запис про відсутність претензій із зазначенням дати звільнення 11.04.2019 року.

З листа Головного управління державної податкової служби у Херсонській області Автономної республіки Крим та м. Севастополі від 20.08.2020 року № 3489/Адв/21-22-02-04-03 про надання інформації за даними 1С «Податковий блок», 1С «Архів електронної звітності стосовно надання інформації по ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) убачається наступне.

Згідно податкової звітності за період з лютого 2018 року по квітень 2019 року здійснювалися нарахування доходів у вигляді заробітної плати фізичній особі ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ).

Згідно даних податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (1-ДФ), які надаються до контролюючого органу щоквартально, сума нарахованого податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (далі ПДФО) фізичній особі ОСОБА_1 склала: 1 квартал 2018 року - 1 206,25 грн., 2 квартал 2018 року - 2 010,42 грн., 3 квартал 2018 року 2 010,42 грн., 4 квартал 2018 року 2 037,51 грн., 1 квартал 2019 року - 2 105, 26 грн., 2 квартал 2019 - 329,84 грн.

Відображення нарахувань військового збору у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (1-ДФ), здійснюється у відповідності з вимогами наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 р. № 4 у рядку «Військовий збір» загальна сума нарахованого доходу, загальна сума виплаченого доходу, загальна сума нарахованого військового збору та загальна сума перерахованого до бюджету військового збору відображаються у грошовій формі, вираженій у національній валюті (у гривнях з копійками). Відомості про фізичну особу - платника податку, якій нараховані доходи, з яких утримується військовий збір, не зазначаються.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464) платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄВ) є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи цивільно-правовими договорами.

Нарахування ЄВ нарахованого роботодавцями на суми заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_2 , здійснювалися у відповідності із вимогами п. 1 частини першої ст. 7 Закону № 2464, яким визначено, що базою нарахування ЄВ для роботодавців є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні виплати, у тому числі в натуральній формі, у законодавчо встановленому розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 Закону № 2464 бази нарахування ЄВ (частина п`ята ст. 8 Закону № 2464).

Згідно інтегрованих карток зі сплати податків і зборів нарахування сплачені в повному обсязі, надходження від ФОП ОСОБА_2 склали: період 2018 рік (січень-грудень) ПДФО 14 941,83 грн., ЄВ 18 253,78 грн., військовий збір 1 249,37 грн. Період 2019 рік (січень квітень) ПДФО 7 713,06 грн., ЄВ 11 372,23 грн., військовий збір 642,81 грн. Вказані обставини не оспорюються позивачем.

Згідно розрахункового повідомлення (у зв`язку зі звільненням) від 11.04.2019 року сума до виплати ОСОБА_1 при звільненні складала 1 475,12 грн. і була виплачена позивачу 11.04.2019 року.

Між сторонами виник спір з приводу відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати та за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений в цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Вказане вище розрахункове повідомлення (у зв`язку зі звільненням) вказує на те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові були виплачені позивачці у день її звільнення.

В індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 міститься інформація про суму заробітку для нарахування пенсії, яка узгоджується з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків. Отже, відсутні підстави вважати, що нараховані працівнику грошові кошти за оплату праці з 07.02.2018 року по 11.04.2019 року не виплачені.

За змістом Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, наданих до суду позивачем, вбачається, що страхові внески за зазначений період сплачені в повному обсязі, що свідчить про нарахування заробітної плати.

Статтею 4 ЦПК України встановлено право на звернення до суду за захистом, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту статті 13 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами правових підстав для стягнення з відповідача заробітної плати за період з 07.02.2018 року по 01.04.2019 року в сумі 42 575,28 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, враховуючи пояснення учасників справи, в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки при звільнені - відмовити.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції до Херсонського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.М.Єпішин