Справа № 744/980/20
Провадження по справі № 2-о/744/75/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Смаги С. В.,

при секретарі судового засідання Фільчаговій Г. В.,

за участю:

представника заявника - адвоката Голика Є. В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи - Шаповал Т. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу окремого провадження за заявою представника заявника - адвоката Голика Євгена Валерійовича в інтересах заявника ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання; заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника - адвокат Голик Євген Валерійович в інтересах заявника, ОСОБА_1 , пред`явив до Семенівського районного суду Чернігівської області в порядку окремого провадження заяву про встановлення факту постійного проживання, у якій просив: встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Горький (Нижній Новгород) РРФСР, постійно проживає в Україні з 24 серпня 1991 року по теперішній час.

В обґрунтування своєї вимоги представник заявника ОСОБА_2 зазначив про те, що з серпня 2014 року заявник постійно проживає за вищевказаною адресою разом зі своїм дядьком - ОСОБА_3 , куди переїхала з тимчасово окупованої території України. Паспортом громадянина України заявник не документувалася. В серпні 2020 року заявник звернулася до Семенівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області з заявою про отримання паспорта громадянина України після досягнення 18-річного віку, але в документуванні паспортом заявнику було відмовлено з тієї підстави, що з 1991 року факт реєстрації її місця проживання на території України не підтверджується, та було рекомендовано довести це в судовому порядку.

Факт того, що заявник станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час постійно проживає на території України підтверджується наступним. Заявник народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Горький (нині - Нижній Новгород) РРФСР. З народження заявник була дитиною з інвалідністю з приводу органічного ураження центральної нервової системи з явищами спастичного тетрапарезу та зниженням інтелекту, затримки мовного розвитку. Через захворювання заявник навчалася в допоміжній школі № 56 місті Нижнього Новгорода, яку закінчила 14 червня 1991 року. Батько заявника - ОСОБА_4 пішов з сім`ї, коли заявник навчалася у першому класі. Після того заявник батька жодного разу не бачила, не спілкувалася з ним, не листувалася, його доля та місце проживання на даний час заявнику не відомі. В період розпаду Союзу Радянських Соціалістичних Республік, на початку липня 1991 року заявник разом з матір`ю - ОСОБА_5 переїхали жити до міста Алчевськ Луганської області, де спочатку проживали у далеких родичів. Згодом заявник разом з матір`ю стали проживати в орендованій квартирі разом з чоловіком на ім`я ОСОБА_6 , з яким у матері були фактичні шлюбні відносини. У 2013 році мати заявника захворіла на онкологічне захворювання, деякий час лікувалася у місті Алчевськ, але після окупації міста у 2014 році та проведення бойових дій вимушена була переїхати лікуватися у місто Нижній Новгород РФ, де у матері був знайомий лікар. Перебуваючи в лікарні міста Нижній Новгород в тяжкому стані, мати заявника викликала до себе свого брата - ОСОБА_3 , якому розповіла, що заявник (її дочка) перебуває на окупованій території у місті Алчевську, та попросила брата подбати про свою дочку. Також повідомила про те, що заявник досі не документована паспортом жодної держави. ІНФОРМАЦІЯ_3 мати заявника померла у лікарні міста Нижнього Новгорода Російської Федерації. В серпні 2014 року ОСОБА_3 за допомогою волонтерів було передано на лінії розмежування його племінницю ОСОБА_1 (заявника), яку він знав ще з дитинства, та деякі особисті документи, видані на ім`я останньої. ОСОБА_3 привіз заявника до свого будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , де і проживає разом з нею по теперішній час. Таким чином на час проголошення Незалежності України (24.08.1991 р.) та набрання чинності Законом України № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (13.11.1991 р.) заявник проживала в Україні, але відповідного документа (паспорт громадянина України) про її українське громадянство у неї немає. Після проголошення Незалежності України заявник з території України жодного разу не виїздила. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року по даний час заявнику потрібне для отримання паспорту громадянина України, оскільки на її звернення їй було відмовлено у видачі паспорта через те, що вона не може засвідчити своє перебування у громадянстві України. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватись із фактом постійного проживання на території України - в певний час.

Відповідно до п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 p., проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.

У п. 44 вказаного вище «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 р. на території, яка стала територією України, для оформлення громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 3 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого прядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ст. 293 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в окремому провадженні про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Алчевськ Луганської області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Через вказану обставину заявник не може отримати в м. Алчевськ будь-які документи на підтвердження свого проживання у цьому місті.

Проте підтвердити факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року можуть також свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (тітка заявника) та ОСОБА_8 (двоюрідна сестра заявника).

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Оскільки встановити юридичний факт проживання на території України може тільки суд, тому заявник змушена звернутися до суду з цією заявою, і тільки після встановлення судом вказаного факту вона зможе отримати паспорт громадянина України та в подальшому отримати статус особи з інвалідністю і отримувати від держави певну соціальну допомогу (пенсію).

У судовому засіданні представник заявника - адвокат Голик Євген Валерійович заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити та дав пояснення, яке вказує на те, що заява, на його думку, може бути задоволена за обставин викладених у ній.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала заяву.

Представник заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, начальник Семенівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Шаповал Тетяна Григорівна у судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви, у зв`язку з ненаданням стороною заявника документів, які б підтверджували факт проживання заявника на ткриторії України на час проголошення Незалежності України (24.08.1991 р.) та набрання чинності Законом України № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (13.11.1991 р.).

Допитаний свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показав, що він є рідним дядьком ОСОБА_1 (дочки його рідної сестри ОСОБА_5 ). Приблизно у червні 1991 року ОСОБА_1 разом з матір`ю переїхали жити до міста Комунарськ (яке потім було перейменоване на Алчевськ) Луганської області. У липні чи на початку серпня 1991 року ОСОБА_3 їздив до них у гості в місто Комунарськ. На момент проголошення незалежності України ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю ОСОБА_5 у місті Комунарськ Луганської області. У 2014 році ОСОБА_5 поїхала на лікування до міста Нижній Новгород Російської Федерації. ЇЇ донька ОСОБА_1 залишилася в місті Алчевську з двоюрідним дядьком. У серпні 2014 року на території Харківської області волонтери передали йому його племінницю ОСОБА_1 , яку він привіз до себе додому в місто Семенівка Чернігівської області, де вона проживає до цього часу. Крім свідоцтва про народження інших документів у неї немає.

Допитана свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що вона є рідною тіткою ОСОБА_1 (дочки її рідної сестри ОСОБА_5 ). Проживає в місті Семенівка Чернігівської області. В липні чи серпні 1991 року до проголошення незалежності України ОСОБА_1 разом з матір`ю переїхали жити до міста Комунарськ (яке потім було перейменоване на Алчевськ) Луганської області. До них їздив ОСОБА_3 , який є рідним братом ОСОБА_7 та ОСОБА_5 та рідним дядьком ОСОБА_1 . ОСОБА_7 листувалася зі своєю сестрою, розмовляла з нею по телефону. Листи від сестри приходили з Алчевська, телефонні розмови по міжгородському зв`язку теж були з Алчевськом. ОСОБА_7 відомо, що її племінниця ОСОБА_1 з 1991 року з України не виїжджала. У 2014 році за допомогою волонтерів племінницю забрав до себе ОСОБА_3 . З тих пір ОСОБА_1 живе у нього в місті Семенівка Чернігівської області.

Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити заяву за наведених у ній обставин, які суд вважає доведеними, через те, що вони у повному обсязі підтверджуються даними зазначених вище документів, які були досліджені судом у судовому засіданні.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Горький (нині - Нижній Новгород) РРФСР. З народження заявник була дитиною з інвалідністю з приводу органічного ураження центральної нервової системи з явищами спастичного тетрапарезу та зниженням інтелекту, затримки мовного розвитку. Через захворювання заявник навчалася в допоміжній школі № 56 місті Нижнього Новгорода, яку закінчила 14 червня 1991 року. Батько заявника - ОСОБА_4 пішов з сім`ї, коли заявник навчалася у першому класі. Після того заявник батька жодного разу не бачила, не спілкувалася з ним, не листувалася, його доля та місце проживання на даний час заявнику не відомі. В період розпаду Союзу Радянських Соціалістичних Республік, на початку липня 1991 року заявник разом з матір`ю - ОСОБА_5 переїхали жити до міста Комунарськ (яке потім було перейменоване на Алчевськ) Луганської області, де спочатку проживали у далеких родичів. Згодом заявник разом з матір`ю стали проживати в орендованій квартирі разом з чоловіком на ім`я ОСОБА_6 , з яким у матері були фактичні шлюбні відносини. У 2013 році мати заявника захворіла на онкологічне захворювання, деякий час лікувалася у місті Алчевськ, але після окупації міста у 2014 році та проведення бойових дій вимушена була переїхати лікуватися у місто Нижній Новгород РФ, де у матері був знайомий лікар. Перебуваючи в лікарні міста Нижній Новгород в тяжкому стані, мати заявника викликала до себе свого брата - ОСОБА_3 , якому розповіла, що заявник (її дочка) перебуває на окупованій території у місті Алчевську, та попросила брата подбати про свою дочку. Також повідомила про те, що заявник досі не документована паспортом жодної держави. ІНФОРМАЦІЯ_3 мати заявника померла у лікарні міста Нижнього Новгорода Російської Федерації. В серпні 2014 року ОСОБА_3 за допомогою волонтерів було передано на лінії розмежування його племінницю ОСОБА_1 (заявника), яку він знав ще з дитинства, та деякі особисті документи, видані на ім`я останньої. ОСОБА_3 привіз заявника до свого будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , де і проживає разом з нею по теперішній час. Таким чином на час проголошення Незалежності України (24.08.1991 р.) та набрання чинності Законом України № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (13.11.1991 р.) заявник проживала в Україні, але відповідного документа (паспорт громадянина України) про її українське громадянство у неї немає. Після проголошення Незалежності України заявник з території України жодного разу не виїздила. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року по даний час заявнику потрібне для отримання паспорту громадянина України, оскільки на її звернення їй було відмовлено у видачі паспорта через те, що вона не може засвідчити своє перебування у громадянстві України. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватись із фактом постійного проживання на території України - в певний час.

Відповідно до п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 p., проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.

У п. 44 вказаного вище «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 р. на території, яка стала територією України, для оформлення громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 3 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого прядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності з ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Алчевськ Луганської області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Через вказану обставину заявник не може отримати в м. Алчевськ будь-які документи на підтвердження свого проживання у цьому місті.

Факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 (дядько заявника) та ОСОБА_7 (тітка заявника).

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Оскільки встановити юридичний факт проживання на території України може тільки суд, тому заявник змушена звернутися до суду з цією заявою, і тільки після встановлення судом вказаного факту вона зможе отримати паспорт громадянина України та в подальшому отримати статус особи з інвалідністю і отримувати від держави певну соціальну допомогу (пенсію).

Будь-якого спору про право з матеріалів цивільної справи не вбачається, тому підстави для залишення заяви без розгляду відсутні.

За таких обставин суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню повністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263, 264, 265, 293, 294, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву представника заявника - адвоката Голика Євгена Валерійовича, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не присвоювався, проживаючої без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , про встановлення факту постійного проживання; заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вулиця Шевченка, будинок 51-А, місто Чернігів, 14005), - задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Горький (Нижній Новгород) РРФСР, реєстраційний номер облікової картки платника податків не присвоювався, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживає в Україні з 24 серпня 1991 року по теперішній час.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата виготовлення повного рішення - 14 грудня 2020 року.

Суддя: С. В. Смага