Справа № 159/1986/17
Провадження № 2/159/3/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Чорної Б.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Ковальової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - приватний нотаріус Козоріз Наталія Степанівна, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач 30.05.17 р. звернулась до суду із вказаним вище позовом, закладеним до відповідача як ОСОБА_3 (а. с. 2 - 4); просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , що посвідчений 20.02.17 р. приватним нотаріусом Ковельського міськнотокругу Козоріз Н.С., складений на користь відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4 , 32 р. н., склала заповіт, що посвідчений державним нотаріусом Ковельської держнотконтори Волинської області Стасюк Ю.В., що зареєстрований у реєстрі за № 3 - 256, за яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилось, заповіла їй. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (далі - спадкодавець, ОСОБА_4 , тітка) померла. ІНФОРМАЦІЯ_3 . вона звернулась до приватного нотаріуса Ковельського міськнотокругу Заліської Н.М. із заявою про прийняття спадщини. Останньою було заведено спадкову справу № 8/2017. У подальшому їй стало відомо, що у день своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 . - ОСОБА_4 , перебуваючи у терапевтичному відділенні Ковельської ЦРЛ у вкрай важкому стані, склала новий заповіт (далі - оспорюваний заповіт), що був посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міськнотокругу Козоріз Н.С. (далі - третя особа). Цей заповіт вона вважає недійсним. Покликаючись на ч. 1 ст. 225 ЦК України, зазначає, що на час складання оспорюваного заповіту ОСОБА_4 перебувала у вкрай важкому стані на лікуванні у стаціонарному відділенні. Препарати, якими здійснювали лікування. Впливали на її фізичний та емоційний стан, вона не могла ні говорити, ні рухатись; перебувала у шоковому стані. На день посвідчення оспорюваного заповіту ОСОБА_4 перебувала під медикаментозним впливом, що виключав можливість адекватного реагування та усвідомлення подій, що відбувались. Покликаючись на п. 2 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261, ст. 202, 203, ч. 1 ст. 215, ст. 1233, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, просить позов задовольнити, а також - стягнути на її користь із відповідача судові витрати у справі.

За ухвалою суду від 09.06.17 р. було забезпечено докази у справі (а. с. 16) (головуючий - суддя Миронюк М.Г.).

За ухвалою суду від 06.07.17 р. було залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Наталію Степанівну (а. с. 37).

За ухвалою суду від 19.07.17 р. було забезпечено позов у справі (а. с. 45).

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем було отримано під розпис 23.06.17 р. (а. с. 30).

За ухвалою суду від 06.07.17 р. до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено приватного нотаріуса Козоріз Н.С. (далі - третя особа) (а. с. 37).

Копію вказаної вище ухвали третьою особою було отримано 11.07.17 р. (а. с. 37 - а).

02.10.18 р. справа була передана для розгляду головуючому - судді Логвинюк І.М..

У судовому засіданні 05.07.19 р. позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та суду пояснила, що позов нею закладено, в дійсності, до відповідача як ОСОБА_2 (а. с. 27 - 29); ОСОБА_4 є рідною сестрою її матері та її тіткою. Вона із своєю сім`єю доглядали ОСОБА_4 понад 11 р.: обробляли земельну ділянку, прибирали у будинку. За життя ОСОБА_4 вони неодноразово робили ремонт у квартирі, побілку, фарбування. Коштів за це з тітки вона не брала, так як ОСОБА_4 казала, що будинок все - рівно буде їм. Коли помер перший чоловік ОСОБА_4 , остання проживала із співмешканцем, який не бажав усувати якість проблеми у будинку, покликаючись на те, що є спадкоємець, так як вони вирішили хлопцям - дати грошей, а будинок - переписати на неї. Офіційно будинок переписати не можна було і питання про дарування ніколи не ставилось, так як будинок великий і потрібно було б сплачувати комунпослуги; у випадку, коли вона переписала б дарування на себе, то втратила б право на субсидію і на свою квартиру, і на будинок. Останнім часом її тітка - ОСОБА_4 - дуже хворіла. Вона останні місяці за винятком тих, коли була відсутня в Україні, навідувалась до тітки щоденно і по декілька разів на день. Її чоловік вранці і ввечері заходив до ОСОБА_4 , цікавився самопочуттям останньої та справами, так як вранці ставив там велосипед, а увечері - забирав. Сім`я ОСОБА_5 до тітки з`являлась 1 - 2 рази на рік на великі релігійні свята: Пасху, Різдво. Коли тітка була спроможна, то їздила на кладовище автобусом, а коли ноги почали відмовляти, то вона пропонувала тітці попросили відповідача, щоб той завіз. Тоді тітка телефонувала і просила ОСОБА_5 завезти її. При цьому тітка, яка мала складний характер, була вольовою, при затримці сердилась; на рішення тітки вплинути було складно. Тоді ОСОБА_5 забирали тітку до себе, але допомоги морального чи матеріального характеру тітці не надавали. Коли тітка хворіла ціле літо, то відповідач не навідувався. На прохання тітки покосити траву, відповідач не відгукнувся, тому тітка, яка була охайною та любила порядок, просила зробити це соцпрацівника, так як їй не сподобалось, як це для тітки зробила вона. Ближче осені тітка захворіла та у грудні 2016 р. вони поклали тітку у лікарню. У лікарні вона деякий час лежала разом із тіткою та у зв`язку із погіршенням стану здоров`я останньої, настояла, щоб зателефонувати ОСОБА_5 . У лікарню приїхали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , провідали ОСОБА_4 .. Остання цим була задоволена. Однак ОСОБА_5 допомоги ніякої не запропонували. ОСОБА_4 11.12.16 р. виписали з лікарні. 16.12.16 р. вона отримала звістку про трагічну загибель зятя однієї із своїх дочок. Потрібно було комусь туди поїхати. Тітка також була у такому стані, що залишити її не можна було; стан погіршився. Вона викликала лікаря та 18 - 19 грудня 2016 р. і було встановлено діагноз - двостороннє запалення. Її дочка як медпрацівник давала ОСОБА_4 уколи. Вона просила дозволу ОСОБА_4 , щоб запросити когось доглянути її, однак. остання сказала, щоб вона їхала; що досить догляду її дочок; щоб приїхала з дочкою та внуком та щоб ті проживали з тіткою. Тітка казала їй зняти її гроші, так як вони все - рівно будуть їм. Тому вона пішла у банк із однією з банківських карток тітки, але з`ясувала, що при передчасному знятті коштів вона втрачатиме 700 грн, тому гроші не знімала. Тітці стало трохи краще. Тому вона 28 числа полетіла у м. Тюмень, РФ. Ще до її від`їзду, коли приїхав відповідач, вона повідомила останньому про необхідність такої поїздки. Відповідач тоді нічого не казав з приводу догляду за ОСОБА_4 .. У останньої було хворе серце, печінка, нирки, був діабет. За рекомендацією лікаря ОСОБА_4 слід було дотримуватись пісної дієти, їсти каші, м`ясо кроля для покращення стану здоров`я. Тому вона залишити ОСОБА_8 , крільчатину. 28 - 29 грудня 2016 р. вона прийшла до тітки та показала дочці, що і де лежить. Більше вона тітки не бачила. Вони спілкувались лише по телефону, але зв`язок був неякісним, а востаннє - у лютому. Її діти доглядали ОСОБА_4 у її відсутності щоденно, та 10 і 11 лютого 2017 р., зокрема; мали телефонний зв`язок. Коли її чоловік прийшов до ОСОБА_4 , то остання сказала забрати сало, яке привіз відповідач, так як їсти цього не могла. Відповідач із своєю матір"ю почали навідуватись та телефонувати до тітки; привозили продукти, не рекомендовані тітці для харчування; 12.02.17 р. - забрали ОСОБА_4 до себе. Перед цим тітка, яка завжди милась за допомогою її дочки, самостійно милась у ванній у п`ятницю та, ніби - то, не змогла вилізти і промерзла; ніби - то захворіли нирки. Вона ж цікавилась по телефону станом здоров`я тітки та її дочка їй повідомила, що ОСОБА_4 казала, що ОСОБА_5 хочуть забрати її до себе. Вона не заперечувала, так як за сімейними обставинами її дочки тоді не мали змоги забрати тітку до себе чи проживати з тіткою; припустила, що ОСОБА_5 тітку довго доглядати не будуть. Сухорські забрали тітку до себе у неділю, не повідомивши про це її дочці. 12.02.17 р. тітка телефонувала до її дочки ОСОБА_9 , але нічого не говорила. Тому її дочка ОСОБА_9 побігла у будинок тітки, але не змогла відчинити двері, так як замки було відразу поміняно відповідачем. Плачучи, в істериці її дочка зателефонувала до батька, своєї сестри ОСОБА_10 . Остання зателефонувала до відповідача, сказавши, що з тіткою сталась біда. Відповідач лише тоді повідомив, що він тітку забрав до себе. У будинку відповідача її дочка провідувала ОСОБА_4 кожного дня, але відповідача там не бачила. Тітка сказала забрати борщ з коридору її будинку, а коли її дочка ОСОБА_10 сказала, що у будинок не змогла зайти її сестра ОСОБА_9 , то тітка сказала, що відповідач казав, що у замку щось трапилось із пластиною і він замінив замка. Тітка у середу сказала, що дуже хоче додому; запитувала, коли приїде вона. У четвер - 16.02.17 р. - відповідач автомобілем поїхав з ОСОБА_4 у банк та вони зняли всі гроші. Її чоловік, займаючись питанням оплати всіх послуг, квитанції про що надавав ОСОБА_4 , наступного дня за допомогою комп`ютера дізнався про стан банківських рахунків тітки. Коли тітка була у ОСОБА_5 , то давала її дочці гроші на цукерки для дітей. Вона, повернувшись в Україну, зателефонувала до Сухорських, щоб дізнатись про останні дні життя ОСОБА_4 .. Але мати відповідача чомусь сказала зустрітись після 40 днів. Будучи неподалік приміщення нотаріуса ОСОБА_11 16.02.17 р., тітка не склала заповіт, хоча мати позивача казала, що тітка прийшла до них і сказала, що «прийшла з хатою». Оспорюваний заповіт був складений в день смерті тітки та не зрозуміло, як. Її дочки були у час, коли писався заповіт і їх не бачили. Її дочка була у лікарні з 09 до 10 години і пішла з лікарні після 10 год, так як її вигнала мати відповідача, сказавши, що тітка не розмовляє, а вона знає, як її доглянути. У лікарні тітку доглядала матір відповідача. Відповідач вважає, що тітка така добра, що дала йому гроші та будинок за пару днів догляду. Відповідач за гроші тітки зробив похорон. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, та також просить позов задовольнити.

У судовому засіданні 05.07.19 р. відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі та суду пояснив, що за життя ОСОБА_4 він періодично з нею спілкувався; допомагав по господарству в міру можливостей, враховуючи прохання тітки. За все, що робила для тітки сім`я позивача, тітка їм платила: за побілку, занавіску тощо. Коли тітка була у нього в гостях на Пасху у 2015 р. - десь за 2 р. до смерті - то дуже розплакалась і скаржилась, що толком її ніхто не може доглянути; що шкодує про свій вчинок з приводу розпорядження своїм майном. Вони ж казали тітці, що - є позивач. Коли у грудні 2016 р. тітка була у лікарні, він приїхав туди після дзвінка позивача про те, що стан тітки дуже тяжкий. Коли він приїхав у лікарю, позивач сказала, що треба зробити МРТ, а грошей нема. Наступного дня він з матір`ю та братом дали гроші на лікування тітки. Потреба в МРТ відпала. Позивач згодом повідомила, що за гроші, надані ними на МРТ, вдячна та вони доречні, так як тепер буде за що купити тітці продукти харчування у лікарню. Коли позивач поїхала до однієї із своїх дочок, то тітка вже вела мову про переїзд. Чоловік позивача заходив до тітки раз у три дні за дзвінком тітки і приносив хліба. Дочки позивача щоденно до тітки також не приходили. Остання перлову кашу варила раз на три дні. У грудні 2016 р., коли тітку забрали додому з лікарні, він заїжджав до останньої із своєю матір`ю. Позивач тоді казала про необхідність поїхати до дочки. Тітка ж сказала, що пропало дуже багато якихось речей, у т. ч. - золото. Позивач же казала, що його викрав соцпрацівник. У тітки з 2 000 р. була укладена угода із соцпрацівником, який за нею доглядав, прибирав, придбавав продукти, про що він знає зі слів тітки. Позивач перед від`їздом забрала у тітки банківську картку, пенсійну картку. Чоловік позивача контролював надходження та витрати тітки за допомогою комп`ютера, про що казала і тітка. Тітка з`ясовувала у чоловіка позивача дату закінчення терміну депозиту і той повідомив їй дату. Тітка не могла зняти гроші із своєї пенсійної картки та чоловік позивача пропонував - при потребі - позичити тітці свої гроші. На це тітка розсердилась. Він із своєю матір`ю чи своєю дружиною періодично привозили тітці продукти харчування. Тітка сама попросилась до нього і сказала йому, що вона до нього їде, але не сама, а з усім своїм майном, з хатою; просила поїхати до нотаріуса для складення заповіту. Він же просив цю теми обговорити пізніше як не важливу на даний час; почекати у нього вдома приїзду позивача, а потім - розібратись з цим питанням. Згодом у лікарні тітка також висловлювала це прохання. Замінити ключ у дверях сказала сама ОСОБА_4 .. Перед тим як поїхати до нього додому жити, тітка зателефонувала до дочки позивача - ОСОБА_9 - та сказала, щоб до неї додому не йшли; що вона поїхала вже до нього на вул. Брестську; що її вдома немає. Після цього через 2 год. на мобільний телефон тітки зателефонувала дочка позивача - ОСОБА_9 - та коли тітка дала йому трубку, то дочка позивача запитала, чому вона не може зайти у будинок тітки. Тітка у його будинку не була зачиненою у кімнаті, але двері причиняли, щоб їх мала дитина її не турбувала, не дісталась ліків; телефон у тітки він не забирав. За час перебування тітки у нього вдома дочка позивача - ОСОБА_10 - була там двічі. Тітка проживала у нього вдома більше 10 днів, з них 5 - до лікарні. Він на прохання тітки завіз її у банк та вона зняла гроші з депозитного рахунку, строк якого якраз закінчився; їй зробили нову картку. Ці гроші, як і ключ від будинку тітки - були у тітки. Коли вони їздили у банк 16.02.17 р., у них, дійсно, була можливість зайти до нотаріуса для оформлення заповіту, але вони вважали, що коли тітці стане краще, вони про це поговорять. Коли прийшла дочка позивача - ОСОБА_10 - тітка дала останній якусь суму грошей. Тітка було вольовою та її рішення інша особа змінити не могла. Йому було відомо про заповіт тітки на користь позивача. Змінила свою останню волю тітка після від`їзду позивача, так як сім`я позивача належного догляду за нею не здійснювала, а сама тітка фізично вже не була спроможною готувати собі їсти. До нього вона раніше не їхала, вважаючи, що у нього зручності на вулиці. Тітка казала, що думала, що її забере дочка позивача - ОСОБА_9 , однак та сказала, що немає достатньо місця. А коли тітка дізналась, що зручності у його будинку є, то відразу погодилась поїхати до нього. У його будинку тітка ходила, нормально себе почувала та не скаржилась на нирки, хоча розповідала, що вдома у п`ятницю милась та промерзла. Але коли його матір 16.02.17 р. повернулась з лікарні, вони викликали швидку меддопомогу до тітки з метою огляду. Однак лікар сказав, що тітку треба госпіталізувати. Тітку швидка меддопомога доставила у лікарню. У картці тітки, що заповнювалась при поступленні тітки у лікарню, дійсно, стоїть його підпис, так як тітку вже повезли, лікарі сказали підписати, а він, не читаючи, підписав. Тітка при поступленні розмовляла, висловлювала скарги, хоча їй було важко; з нею лікар. 18.02.17 р., 19.02.17 р. він також був у лікарні. Стан тітки з 17.02.17 р. до 20.02.17 р. на краще не змінювався, але були періоди і покращення, і погіршення, з приводу чого він у неділю спілкувався з лікуючим лікарем. Лікар пропонував почекати до понеділка і приймати рішення з іншими лікарями. Вперше до нотаріуса за наполяганням тітки він звернувся по телефону ще чи у п`ятницю, чи у суботу; домовились - на ранок понеділка. Тітка тоді була у лікарні і пропонувала поїхати до нотаріуса. Він ініціатором звернення до нотаріуса не був. Він на пропозицію тітки відмовився, мотивувавши тим, що треба подивитись на стан її здоров`я. Ще й у неділю тітка просила його викликати нотаріуса. ОСОБА_4 не казала йому, що вона передумала з приводу виклику нотаріуса. У лікарні з тіткою був телефон. Вони вирішили піти до нотаріуса у понеділок зранку. Нотаріус приїжджала у лікарню, послухала, поговорила з ОСОБА_4 , взяла паспорти свідків, поїхала назад, підготувала документи, приїхала з документами знову у лікарню вдруге. Де був паспорт ОСОБА_4 , йому не відомо. Під час посвідчення заповіту він був у коридорі, відлучався для спілкування з лікарем, хвилюючись за тітку. Свідків запрошувала нотаріус з числа осіб, які лежали у палаті. Як тітка обирала підписанта, надавала згоду на свідків, він не чув. Біля тітки була його матір. Під час візитів нотаріуса тітка реагувала на нотаріуса і розмовляла з нотаріусом. З часу, коли тітці було викликано швидку та на час перебування у лікарні, тітка розмовляла звично, спілкувалась з його матір`ю, яка весь час перебувала з тіткою; він приїжджав у лікарню та привозив необхідне. У лікарні тітку відвідували дочки позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Коли виписували тітку з лікарні, він оплатив карету швидкої допомоги; прибрав сніг біля будинку тітки, відчинив будинок та протопив його. Тітка померла увечері вдома. Там був він, його матір та теща. Викликали швидку і поліцію. Тітку поховав він та його сім`я.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат позовні вимоги також не визнала з наведених вище підстав у повному обсязі та просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 06.09.19 р. третя особа проти позовних вимог заперечила у повному обсязі та суду пояснила, що їй у неділю телефонували з приводу того, що треба посвідчити заповіт, виїхавши до людини у лікарню. Вона сказала, що це неможливо, треба чекати понеділка. У понеділок вже були у неї зранку. Виклик надійшов від відповідача, він о 09 год. 20.02.17 р. заїхав до неї у офіс; розповів ситуацію і вони поїхали у лікарню подивитись ситуацію; заслухати ОСОБА_4 , з`ясувати її волю. О 09 год. 04 год. мав місце виклик нотаріуса, а 09 год. 45 хв. - це час виїзду для вчинення самої нотаріальної дії - посвідчення заповіту - за межі робочого місця приватного нотаріуса. Два виїзди нею у журналі не розписано і це відповідно Інструктивним нотаріальним нормативним документам - Правилам ведення нотаріального діловодства, так як нотаріальна дія - одна. Вона сказала, що тут мають бути довірена особа та два свідки, які мають розуміти значення своїх дій. Люди, які погодились, були у палаті. Поки вони поїхали готувати заповіт, паспорти вже були на руках. Документи ОСОБА_4 для посвідчення заповіту, як вона пригадує, були у палаті. Зробили заповіт, приїхали на підписання. Чекали, поки хвору піднімуть у палату після, як вона зрозуміла з розмови відповідача та його матері, УЗД. Озвучили заповіт та довірена особа і свідки підписали замість ОСОБА_4 цей заповіт, так як остання сама було не в силах це зробити. Коли вона виїжджала на місце, вона бачила, що особа сама не зможе підписати заповіт, що стан - важкий. Але ОСОБА_4 була у нормальному психічному стані. Особисто встати підписати, написати, що заповіт нею прочитаний вголос та підписаний особисто, особа не могла; була лежача. Це було зрозуміло, коли вона вперше приїхала вияснити волю особи про те, чи дійсно, вона хоче цей заповіт зробити. Вона із заповідачем спілкувалась, коли приїхала із ОСОБА_12 з офісу - кожен своїм автомобілем - щоб дізнатись, чи дійсно, особа хоче скласти заповіт, і на місці з`ясувалось, що особа не зможе підписати. Вона запитала, чи зможе підписатись, сказала, що треба довірена особа та два свідки. ОСОБА_4 запитували, чи вона згідна, що саме ця особа буде довіреною особою. Вона запитувала заповідача, чи вона хоче скласти заповіт і остання кивала. Вона пересвідчилась у дієздатності ОСОБА_4 , задаючи тій запитання і з огляду на відповіді; бачила розум у очах останньої. А на запитання: «На кого Ви хочете скласти заповіт?», заповідач показала на відповідача, який стояв у палаті. Вона перепитувала заповідача, чи дійсно, на користь відповідача і заповідач підтвердила. Потім вона з`ясувала, у кого є паспорти із собою; хто зможе підписати і захоче це зробити. Коли вона розмовляла із свідками, останні не висловлювали незгоди бути свідками при посвідченні заповіту. Потім поїхали у офіс друкувати заповіт з паспортами довіреної особи ОСОБА_13 - медсестри, 2 - х бабусь: ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які були у палаті. Коли вони вже приїхали підписувати заповіт, вона ще чекала, так заповідач була на УЗД. Заповіт було прочитано вголос нею і, як вона пригадує, - ОСОБА_16 , а також - свідками. Вона уточнювала, чи все правильно написано та заповідач кивала головою. Заповіт було підписано ОСОБА_15 та ОСОБА_14 і ОСОБА_16 о 10 год. 10 чи 20 хвилин. Незгоди та будь - яких заперечень тощо з боку заповідача не було. Реєстрація заповіту була здійснення відразу по приїзді - о 10 год. 49 хв..

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників - адвокатів, третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази, що зібрані у справі, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору про надання соцпослуг та Індивідуального плану надання соцпослуги догляду вдома, за життя ОСОБА_4 з 2014 р. була особою, яка потребувала такої соціальної послуги.

Вказана вище обставина сторонами не оспорюється.

Як вбачається з медкарти амбулаторного хворого Ковельської ЦРЛ № 11 330 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання перебувала на стацлікуванні у неврологічному відділенні Ковельської ЦРЛ у 2012 р., було діагностовано, серед іншого, патологію серця та хребта, церебральний атеросклероз. Констатовано смерть бригадою 103 о 22 год. 16 хв. по вул. Володимирській, 117 у м. Ковелі Волинської області. Причина смерті: хр. серцево - судинна недост., IХС і Д. кард..

З оглянутої у судовому засіданні медкарти стаціонарного хворого № 1 903 - 328 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувала на стацлікуванні у терапевтичному відділенні Ковельської ЦРЛ з 17.02.17 р. по 20.02.17 р. з діагнозом: ХХН: двобічний ангіонефросклероз, ХНН ст. анурії, термінальна стадія. Мієлотоксична анемія важка ст. IХС: дифузний кардіосклероз, фібриляція передсердь, постійна форма, тахісистолічний варіант. СН 11 Б ст. Гіпертонічна хвороба 11 ст., 2 ст., с. с. ризик високий. Стан хворої утримувався важким. 19.02.17 р. проводився огляд черговим лікарем. 20.02.17 р. скликався консиліум, проводилось два УЗД. Хвора у вкрай важкому стані 20.02.17 р. виписана на амбулаторне лікування на прохання родичів.

Та обставина, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ковелі Волинської області у віці 84 р., стверджується копією свідоцтва про смерть повторного серії НОМЕР_1 , виданого 31.03.17 р. Ковельським міськвідділом ДРАЦСу ГТУЮ у Волинській області (а. с. 8).

За змістом ст. 1 233, ч. 1 ст. 1 234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Як слідує із копії заповіту від 24.03.09 р., за життя ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачеві (а. с. 9).

Як слідує із копії оспорюваного заповіту від 20.02.17 р., за життя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , підписанта - ОСОБА_13 , усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла відповідачеві (а. с. 53). Заповіт складено о 09 год. 50 хв. у двох примірниках, підписаний ОСОБА_4 в особі її довіреної особи - ОСОБА_13 , зачитаний свідками уголос. Маються підписи ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .. Заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_4 .. У зв`язку із хворобою ОСОБА_4 за дорученням останньої у її та нотаріуса присутності текст заповіту підписано ОСОБА_13 .. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не може особисто прочитати текст заповіту уголос, за дорученням останньої у її та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .. Особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено. У зв`язку з хворобою заповідача заповіт складено та посвідчено за адресою: АДРЕСА_1 , о 10 год. 10 хв., зареєстровано у реєстрі за № 343; стягнуто плату відповідно до ст. 31 Закону України «Про нотаріат».

Оригінал оспорюваного заповіту, наданий третьою особою, оглянуто судом у судовому засіданні 06.09.19 р..

Позивачем оспорюється заповіт від 20.02.17 р., що складений на користь відповідача, що, відповідно до положень ч. 3 ст. 1 254 ЦК України скасовує той - попередній заповіт ОСОБА_4 - що складений 24.03.19 р. на її користь. Тому суд вважає, що позивач має право на такий позов в розумінні кола осіб, які можуть звертатись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним в розумінні положень ч. 2 ст. 1 257 ЦК України.

Закладаючи позовні вимоги, позивач покликається на положення ч. 1 ст. 225, ч. 2 ст. 1 257 ЦК України, вказуючи, що ОСОБА_4 на час складання оспорюваного заповіту ОСОБА_4 перебувала у вкрай важкому стані на стацлікуванні; медпрепарати, якими її лікували, впливали на її фізичний та емоційний стан; остання не могла розмовляти, рухатись, перебувала у шоковому стані; на день посвідчення заповіту ОСОБА_4 перебувала під медикаментозним впливом, що виключав можливість адекватної реакції та усвідомлення подій, що відбувались.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються і на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми.

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначені у ст. 203 ЦК України:

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ч. 2 ст. 1 257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Та обставина, що ОСОБА_4 на момент вчинення оспорюваного правочину була дієздатною особою, сторони не оспорюють.

Та обставина, що ОСОБА_4 на момент вчинення оспорюваного правочину перебувала на стацлікуванні у терапевтичному відділенні з 17.02.17 р. та за станом на 20.02.17 р. її стан був важкий, сторони також не оспорюють.

Як стверджується копією витягу з Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса (а. с. 51, 52), о 09 год. 17 хв. 20.02.17 р. відповідач зробив виклик приватного нотаріуса Козоріз Н.С. і вона виїхала за межі свого робочого місця та посвідчувала заповіт ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , що, дійсно, є юридичною адресою розташування Ковельської ЦРЛ, з підстав хвороби останньої. Нотаріус повернулась до свого робочого місця о 10 год. 45 хв. та зареєструвала оспорюваний заповіт.

Свідок ОСОБА_19 в суді 05.07.19 р. показала, що вона є соцпрацівником та обслуговувала ОСОБА_4 три роки. Позивача - знає, бачила у ОСОБА_4 неодноразово; відповідача - бачила один раз. Вона приходила до ОСОБА_4 двічі на тиждень: у вівторок та п`ятницю; робила роботу, про яку просила ОСОБА_4 : прибирала, приносила продукти, у т. ч. - молочні, з магазину, ліки. Кожного такого дня вона на це витрачала годину - чи півтори, а при вологому прибиранні - дві. Роботи у ОСОБА_4 для неї вистачало завжди і від її послуг ОСОБА_4 ніколи не відмовлялась. Траву біля будинку за проханням ОСОБА_4 косив - при необхідності - працівник соццентру. Додому до ОСОБА_4 часто приходила позивач як племінниця. ОСОБА_4 казала їй, що позивач приносила їй продукти харчування з базару: молоко, сир, сметану, м`ясо, так як самій їй це робити важко; допомагала на городі. ОСОБА_4 постійно казала їй, що позивач з чоловіком після її смерті будуть жити у її будинку по АДРЕСА_2 . Вона бачила, що позивач з чоловіком білили хату ОСОБА_4 і остання при цьому сказала, що вони це роблять - для себе. Інших осіб у ОСОБА_4 вона не бачила. Про намір зміни заповіту чи скарг на догляд і допомогу позивача ОСОБА_4 їй не казала; скаржилась на хворобу печінки, ніг. ОСОБА_4 казала, що у неї ще є родичі і що вони хочуть її забрати, але вона чекала позивача. Незадовго до смерті ОСОБА_4 зателефонувала їй і сказала до неї не приходити тиждень, так як вона себе погано почуває і її забирають родичі, а далі - "буде видно". Коли вона прийшла вчергове, то ОСОБА_4 вже померла і якраз був похорон. У будинку ОСОБА_4 тоді вона і побачила відповідача. З початку її обслуговування ОСОБА_4 остання була справною, варила собі їсти, а потім - вже не могла купити продуктів, зварити собі їсти.

Свідок ОСОБА_20 в суді 06.09.19 р. показав, що позивача знає як свою колишню сваху, так як його син помер у 2006 р.; відповідача - не знає. Він до 2009 р. був за кордоном, так як має право проживання у ЄС і періодично на нетривалі проміжки часу виїжджає за кордон, але переважно - проживає в Україні. ОСОБА_4 він знав біля 20 р., часто був у неї вдома, спілкувався з позивачем та чоловіком останньої. Позивач з чоловіком доглядали одиноку ОСОБА_4 , обслуговували будинок і господарство, в усьому допомагали. Так як у будинку ОСОБА_4 не було належних санітарних умов, то колись він із чоловіком позивача безоплатно встановлював ванну, обладнував санвузол; лагодив кришу, так як та протікала та сипалась штукатурка зі стелі. 04.12.19 р. під час його додаткового допиту показав, що у сім`ї позивача він досить часто допомагав ОСОБА_4 ; довозив, допомагав у обслуговуванні житлового будинку. Йому від позивача було давно відомо, що є заповіт на її користь. ОСОБА_4 казала, що один спадкоємець - позивач. Коли позивач взимку була змушена у зв`язку із трагедією поїхати за межі України на деякий час, то від чоловіка позивача у телефонному режимі йому стало відомо, що дочки позивача постійно допомагали ОСОБА_4 , як могли; що чоловік позивача відвідував цей будинок. Допомоги з боку ОСОБА_5 він ніколи не бачив. У будинку ОСОБА_4 у 2014 - 2015 р. р. був неприданий санвузол, заміняли вікна у будинку, протікала криша та все ще робив ОСОБА_21 , чоловік ОСОБА_9 ; він, зокрема, підвозив будматеріали. Востаннє з ОСОБА_4 він розмовляв у кінці січня перед її смертю біля 15 - 30 хв., коли заїжджав з ОСОБА_21 ; скарг з її боку ніяких не було; вона казала, що їй допомагають, скаржилась лише на здоров`я, на слабкість.

Аналізуючи показання цих двох свідків, суд враховує, що вони є сторонніми особами для сторін, періодично бували у ОСОБА_4 та за життя останньої як по роботі, так і на запрошення інших осіб для проведення тих інших робіт, і їм була відома інформація про те, що спадкоємцем будинку ОСОБА_4 за документом зазначена позивач; остання із членами своєї сім`ї надавала ОСОБА_4 допомогу та догляд. Жодних даних про стан здоров`я ОСОБА_4 у момент вчинення оспорюваного заповіту їм не відомо.

Свідок ОСОБА_22 в суді 06.09.19 р. показала, що вона як лікар пацієнтку ОСОБА_4 не пригадує. Після надання для ознайомлення медкарти стацхворого № 1 903 - 328 на ім`я ОСОБА_4 , показала, що її запис під час чергування є за 19.02.17 р. - 20 год. 20 хв.. Коли лікарі чергують, то відповідають також за пацієнтів стаціонару та якщо є скарги чи щось відбувається, то черговий медперсонал викликає їх. Лікар приходить, оглядає пацієнта та надає лікарські рекомендації. Хто та до якої медсестри звертався у даному випадку, щоб та викликала її, вона не пригадує. У даному випадку вона оглянула пацієнтку та рекомендувала ввести ліки для підвищення тиску - був низький - 100х60. Із її записів після огляду видно, що пацієнтка скаржиться на задишку при фізнавантаженні, головні болі та загальну слабість. Зазначено її рекомендації. Факту вербального спілкування з пацієнтом вона на даний час не пригадує. Але якщо пацієнт не говорить, то лікар зазвичай робить запис, що особа скарг не висловлює через важкість стану. З огляду на свої записи зазначає, що пацієнт - говорила. Фізнавантаження включає рухи з боку на бік тощо.

Аналізуючи показання цього свідка, суд враховує, що вона спілкувалась із ОСОБА_4 увечері 19.02.17 р. як черговий лікар і при цьому - у обсязі, достатньому для проведення огляду цієї хворої та прийняття рішення про лікарські рекомендації. Жодних даних про стан здоров`я ОСОБА_4 у момент вчинення оспорюваного заповіту 20.02.17 р. цьому свідкові також не відомо.

Свідок ОСОБА_23 в суді 06.09.19 р. показав, що позивач є його двоюрідною сестрою, а відповідач - рідним братом. 2 - 3 р. до смерті ОСОБА_4 позивач скаржилась на відсутність порозуміння із ОСОБА_4 ; а остання - на відсутність порозуміння із позивачем та про те, що позивач заставляла ОСОБА_4 зробити дарчу, однак, та відмовилась. За рік до смерті, на Пасху ОСОБА_4 була у них вдома на АДРЕСА_3 . Остання відверто казала, що вона дуже втомилась, що їй дуже тяжко, що вона дуже помилилась у позивачеві та її сім`ї. У грудні 2016 р. його мати зателефонувала йому та сказала, що телефонувала позивач і сказала, що ОСОБА_4 захворіла і у лікарні; запитала, чи може він приїхати. У грудні 2016 р. він приїхав та у суботу вранці пішов у лікарню до ОСОБА_4 .. Там він застав позивача та її дочку - ОСОБА_10 . Позивач казала, що їй важко, що немає коштів на ліки, МТР. Він з відповідачем склався і надав кошти, поклавши їх у приліжкову тумбочку тітки. ОСОБА_4 все це бачила і заплакала. Потім вони дізнались від їх матері, що ОСОБА_4 сказала, що позивач ці гроші забрала; потім позивач сказала відповідачеві, що ці кошти пригодились для придбання їжі для тітки; що ОСОБА_4 потім шукала ці гроші і сварилась з цього приводу; що позивач скаржилась на тяжкість догляду за ОСОБА_24 у лікарні; що за гроші ОСОБА_4 було для її ж догляду найнято якусь жінку; що ОСОБА_24 у грудні було забрано у лікарню та тоді ж позивач змушена була їхати у РФ. Зі слів відповідача та їх матері: відповідач з дружиною навідував ОСОБА_4 , привозив їй багато речей; чув, які ту доглядають; бачив, що їсть ОСОБА_4 та що за нею ніхто належно не доглядає. Він особисто у лютому 2017 р. чув як ОСОБА_4 просилась у відповідача забрати її. Коли відповідач привіз ОСОБА_4 до себе, то він по телефону спілкувався з нею і ОСОБА_4 казала, що вона буде переписувати хату на відповідача; що вона забрала документи, ключі і відповідачеві все віддає; що вона вже на вул. Брестській та що все нормально. Його матір зателефонувала йому з лікарні у п`ятницю увечері і казала, що ОСОБА_4 стало тяжче, викликали швидку; що та попала у лікарню і наполягає на виклику нотаріуса для оформлення спадщини. Коли ОСОБА_4 була у лікарні він 1 - 2 рази розмовляв з нею по телефону: запитував, як справи; остання плакала та казала, що все нормально, що матір за нею доглядає. Коли ОСОБА_4 привезли додому з лікарні, то о 22 год. 20.02.17 ІНФОРМАЦІЯ_4 . матір йому повідомила, що ОСОБА_4 померла спокійно; що її встигли погодувати, що був священник - посповідав, причастив.

Аналізуючи показання цього свідка, суд враховує, що він є рідним братом відповідача; посвідчив про наявність у ОСОБА_4 за життя наміру перейти до відповідача та змінити заповіт, однак, жодних даних про стан здоров`я ОСОБА_4 у момент вчинення оспорюваного заповіту 20.02.17 р. йому не відомо.

Свідок ОСОБА_25 в суді 06.09.19 р. показала, що вона є дочкою позивача, дворідною племінницею відповідача. Після подій, пов`язаних із спором, стосунки з останнім припинились. ОСОБА_4 була їй як рідна бабуся. Вони часто до неї приходили, а позивач - щоденно; допомагали по господарству та всі свята та дні народжень святкували разом. Сухорські ж зрідка спілкувались із ОСОБА_4 .. Коли ОСОБА_4 стало гірше, вона спочатку лежала у лікарні разом з позивачем. Потім при запаленні вона робила уколи ОСОБА_4 і тій стало краще. Перед останніми подіями ОСОБА_4 чомусь вирішила помитись самостійно і не змогла вибратись з ванної; простудилась і так як у неї були хворі нирки то після цього її стан погіршився. Після цього її сестра - ОСОБА_26 зателефонувала, що ОСОБА_5 хочуть забрати ОСОБА_4 до себе, але та не хоче їхати; що ОСОБА_5 поміняв замки у хаті і що вона не могла зайти у хату. Якимось чином у неділю ОСОБА_5 забрали ОСОБА_4 .. В понеділок вона провідала ОСОБА_4 у будинку ОСОБА_5 . Остання сказала забрати суп, щоб не зіпсувався і тому вона сказала ОСОБА_4 , що замок чомусь поміняний і ключа у них немає; запитала, чому поміняли замок. ОСОБА_4 повідомила їй, що відповідач сказав, що якась пластина несправна; треба поремонтувати, поїхав на базар та поміняв замок. ОСОБА_4 запитувала про позивача, питалась, коли та приїде; дуже хотіла знову поїхати додому; з нетерпінням чекала, коли приїде позивач, яка поїхала на невизначений час, щоб поїхати додому та щоб позивач за нею доглядати. Вона казала ОСОБА_4 , що позивач має приїхати скоро, хоча коли це мало бути, вона не знала. Про термін проживання ОСОБА_4 у відповідача вони не розмовляли. У четвер відповідач повіз ОСОБА_4 у банк знімати гроші. Вона того дня також провідувала ОСОБА_4 .. ОСОБА_4 при бажанні змінити заповіт, сказала б їй, так як вони були у близьких відносинах; ОСОБА_4 була прямолінійною і казала, те, що думала. ОСОБА_4 дала їй грошей для дітей. Перешкод у її спілкуванні із ОСОБА_4 у будинку відповідача не було. Пропозиції перейти проживати до неї вона ОСОБА_4 не висловлювала. Коли вона прийшла у п`ятницю, то ОСОБА_4 вже вели до швидкої. ОСОБА_4 сказала, що у неї сильно впав тиск; що вона себе погано почуває, та щоб вона поїхала з нею. Однак вона залишилась, так як мати відповідача - ОСОБА_27 - сказала, що це - зайве. У неділю вона прийшла до ОСОБА_4 у лікарню і та була у дуже поганому стані; не подавала ніяких ознак того, що впізнала її. У ОСОБА_4 був тяжкий стан, у неї як медика зі стажем, виникла невпевненість у ясності свідомості хворої. На її пропозицію доглянути ОСОБА_4 у палаті, ОСОБА_27 настоювала, щоб вона йшла у своїх справах, так як вони - доглядають за хворою. Прийшла завідуюча відділенням і сказала, що стан хворої дуже поганий, що відмовляють нирки і вона радила б забрати хвору додому; просила її порахувати у хворої кількість вдихів за хвилину. Вона прагнула допомогти повезти хвору на УЗД, але ОСОБА_28 настоювала, щоб вона їхала додому. З 09 год. до 10 год., поки вона було у лікарні, то нотаріуса не бачила. ОСОБА_4 за цей час щось шепотіла, а ОСОБА_29 сказала, що не слід звертати увагу, так як хвора сама не знає, що говорить. При цьому ОСОБА_4 робила незрозумілі рухи руками. За цей час лікар тричі заходила у палату, зверталась до хворої, але ОСОБА_4 не відповідала; лежала з привідкритими очима. ОСОБА_5 біля ОСОБА_4 вона тоді у палаті не бачила. Один раз заходила у палату санітарка і шепталась із ОСОБА_30 . Двоє інших хворих в той час також були у палаті. Вона лише на хвилину виходила в ординаторську. Хвора за цей проміжок часу також нікуди з палати не відлучалась. О 10 год. 01 хв. вона пішла з лікарні. При цьому вона відразу ж зателефонувала до своєї сестри - ОСОБА_9 , яка збиралась їхати до лікарні; розповіла про стан ОСОБА_4 та події. Потім її сестра ОСОБА_9 повідомила їй по телефону, що було УЗД; що вона приїхала якраз після цього та була у лікарні до моменту, коли ОСОБА_4 поклали у швидку; поїхала додому до ОСОБА_4 .. Зазначає, що у неї, дійсно, дуже поганий зір.

Свідок ОСОБА_31 в суді 06.09.19 р. показала, що вона є дочкою позивача, далекою родичкою відповідача. ОСОБА_4 була її двоюрідною бабусею. Остання їй була як бабуся. У грудні позивач із ОСОБА_4 була у лікарні; ОСОБА_4 була неходячою, але позивач її доглядала. Вони її поступово поставили на ноги. На Рідзво при них ОСОБА_4 могла трохи самостійно пересуватись без палиці по будинку. Потім позивач поїхала. Вона приходила до ОСОБА_4 щоденно двічі на день, готувала їй їжу, приносила продукти харчування, хоча ОСОБА_4 по хаті могла дати собі раду. Відповідача вона ніколи у ОСОБА_4 не бачила, але знала, що від приїжджає та також допомагає як родич. Проти цього вона не заперечувала. Сухорські теж стали доглядати за ОСОБА_4 .. Останній ставало гірше. Вона казала відповідачеві, щоб не давали ОСОБА_4 жирного, але ОСОБА_5 привозили ОСОБА_4 різну їжу, яку та віддавала то собаці, то їй. ОСОБА_4 любила смачно поїсти, але від такої їжі їй ставало гірше і це викликало блювоту. ОСОБА_4 ставало з кожним днем гірше. ОСОБА_4 казала їй, що ОСОБА_5 хочуть забрати її до себе, на що вона запропонувала забрати її - до себе. Однак ОСОБА_4 відмовилась, сказавши, що їй добре вдома. Одного вечора взимку вона була у ОСОБА_4 , а наступного дня був дзвінок від ОСОБА_4 і так як зв`язок був поганий та вона не змогла нічого зрозуміти, то, злякавшись, побігла до ОСОБА_4 додому. Однак дверей будинку вона відчинити не змогла. Знаючи, що приїжджав відповідач, вона зателефонувала до нього. Останній сказав, що вони забрали ОСОБА_4 до себе. ОСОБА_4 було у Сухорських, потім останню забрали у лікарню. Вона телефонувала до ОСОБА_32 і остання сказала їй не їхати у лікарню, так як вона знаходиться біля ОСОБА_4 .. Вони зрозуміли, що родичі увійшли у їх сімейні обставини та вирішили допомогти доглянути ОСОБА_4 .. Вона прийшла у лікарню у суботу. ОСОБА_4 тоді спала, прокинувшись, навіть не зрозуміла, хто це прийшов. Потім ОСОБА_4 зрозуміла, що це - вона. Вони сиділи і розмовляли з ОСОБА_33 . ОСОБА_4 мало що говорила та лише сказала: «Що ви сидите як на похоронах?». Вони піднімали ОСОБА_4 у ліжку, щоб посадити погодувати. ОСОБА_27 годувала ОСОБА_4 з ложечки. У неділю у лікарні була її старша сестра, яка розповідала, що ОСОБА_4 мають везти зараз на УЗД; після сестри - приїхала вона. Точного проміжку часу між її та сестри візитом вона не знає. У лікарню вона прибула, орієнтовно, об 11 год. - 11 год. 10 хв.. Коли вона приїхала, то ОСОБА_4 була у палаті на каталці та на її запитання ОСОБА_27 сказала, що вони тільки що приїхали з УЗД. Потім був консіліум лікарів і всіх попросили вийти з палати. ОСОБА_4 не розмовляла зовсім, не відкривала очей; лише реагувала ойканням при обстеженні живота. Було видно, що ОСОБА_4 було дуже боляче. Відповідач питав лікарів про доцільність оперативного втручання; вирішили забирати ОСОБА_4 додому. На її запитання про те, куди будуть забирати з лікарні ОСОБА_4 , ОСОБА_27 сказала, що вони самі не знають, куди забирати ОСОБА_4 з лікарні. Їй поїхати разом із ОСОБА_4 на швидкій, вони не дали. За час її перебування у лікарні нотаріуса чи когось стороннього вона не бачила, у палату заходили лише лікарі. Увечері вона пішла до будинку ОСОБА_4 , так як у погребі була її та позивача картопля, та тоді побачила, що вони у будинку ОСОБА_4 .. Коли вона зайшла у будинок, то ОСОБА_27 знову стала виганяти її, говорячи, що вони самі справляться. Відповідач же казав, що хай вона зайде. Так вона увечері 20.02.17 р. провідала ОСОБА_4 .. Остання лежала, не говорила, очі були закритими. Вона розмовляла із ОСОБА_33 і все було добре. Відповідач привіз лікаря для того, щоб зробити обезболюючий укол. Там вона пробула до 21 год.. На другий день їй сповістили, що ОСОБА_4 померла. На 40 - к ОСОБА_34 казала, що ОСОБА_4 дуже чекала позивача, яку вважала рідною дочкою; у лікарні очей не відкривала, а вдома, побачивши, що знаходиться вдома, тихо померла.

Аналізуючи показання цих двох свідків, суд враховує, що вони є дочками позивача та перебувають з відповідачем у напружений стосунках з часу виникнення спору. Вони ствердили, що позивач та вони, чоловік позивача тривалий час доглядали ОСОБА_4 , яка до захворювання у грудні 2016 р. по господарству самостійно справлялась задовільно; допомагали тій по господарству. Сім`я ОСОБА_5 як родичі також деколи спілкувалась та допомагала ОСОБА_4 .. Збільшення обсягу догляду з боку сім`ї ОСОБА_5 щодо ОСОБА_4 у період, коли стан здоров`я останньої погіршився; позивач у зв`язку з трагічними сімейними обставинами змушена була на невизначений час поїхати за межі України, а їх сімейні обставини перешкоджали забрати ОСОБА_4 до себе з її будинку у такому стані, вони сприйняли як прагнення родичів - сім`ї ОСОБА_5 - допомогти у догляді одинокої ОСОБА_4 .. Про те, що ОСОБА_4 забрав відповідач до себе додому, стало відомо обом цим свідкам у неділю 12.02.17 р.. Як показала суду свідок ОСОБА_25 , вона 13.02.17 р., 16.02.17 р. спілкувалась із ОСОБА_4 у будинку відповідача безперешкодно та остання перебувала у задовільному стані; під час розмови часто згадувала позивача та зазначала, що чекає її приїзду; прагне повернутись додому; мови про зміну заповіту на користь відповідача не вела. Лише 17.02.17 р. ОСОБА_4 була госпіталізована швидкою меддопомогою за станом здоров`я.

Однак з показань відповідача, який свідчив як свідок відповідно до положень ст. 234 ЦПК України, слідує, що ще на ОСОБА_35 2015 р. ОСОБА_4 висловлювала незадоволення своїм рішенням в частині заповідального розпорядження на користь позивача; а після від`їзду позивача за межі України на невизначений термін, погодилась на переїзд до відповідача при одночасному погіршенні свого стану здоров`я у зв`язку із захворюванням, що спричинило госпіталізацію у грудні 2016 р., та зменшенні можливості до самообслуговування. При цьому саме вона ініціювала зміну заповіту на користь відповідача ще до переїзду, настоювала на цьому під час перебування у будинку відповідача 16.02.17 р. та під час госпіталізації в період з 17 по 20 лютого 1917 р., тобто, діяла за життя і у ситуації, що не викликає сумніву у її дієздатності, в цій частині послідовно. Відповідач же, запевнивши ОСОБА_4 у тому, що забезпечить візит нотаріуса, виконав свою обіцянку.

Суд вважає, що показання відповідача як свідка у тій частині, що ОСОБА_4 ще до потрапляння у лікарню 17.02.17 р. у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я, вела мову про бажання змінити заповіт на користь відповідача, не спростовані показаннями інших свідків; натомість, підтверджені нижче наведеними показаннями свідка ОСОБА_18 , яка не є родичкою жодної із сторін та випадково опинилась у одній палаті із ОСОБА_4 на період з 17 по 20 лютого 2017 р..

Свідок ОСОБА_36 в суді 04.12.19 р. показала, що сторін вона знає як сторонніх осіб; стосунки - нейтральні. Зі спливом часу подій, що стосуються справи, не пригадує. Після надання для ознайомлення історії хвороби на ім`я ОСОБА_4 № 1 903 - 328, показала, що вона була лікуючим лікарем ОСОБА_4 .. Остання у терапевтичне відділення 17.02.17 р. поступила у вкрай важкому стані. Збирався консиліум, так як хвора була у важкому стані, для визначення тактики подальшого лікування. Висновок - застосування гемодіалізу не показане. Всі маніпуляції з хворою відображено у меддокументації. За час лікування ОСОБА_4 вона нотаріуса не бачила, будь - яких дозволів на вчинення нотаріальних дій у неї не запитували. Чи могли ліки, що призначені ОСОБА_4 , змінити стан свідомості хворої, вона показати не може. Хвора була виписана у зв`язку із бажанням родичів. ОСОБА_37 , дійсно, була санітаркою у терапевтичному відділенні, де вже не працює.

Суд враховує, що даних про стан здоров`я ОСОБА_4 , що могли б бути розцінені як такі, що підтверджують, що у момент вчинення оспорюваного заповіту 20.02.17 р. ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними з огляду на вплив застосовуваних при лікуванні ОСОБА_38 лікарських препаратів (ліків), наявність шокового стану, у т. ч. - больового свідком суду не повідомлено.

Разом з тим суд враховує, що у момент вчинення оспорюваного заповіту у палаті поряд з ОСОБА_4 перебувала свідок ОСОБА_18 , яка є сторонньою для обох сторін спору та не заінтересованою у вирішенні спору особою; залучена свідком до участі у нотаріальній дії за ініціативою третьої особи у справі як нотаріуса.

Так свідок ОСОБА_18 в суді 06.09.19 р. показала, що сторін знає, стосунків з ними не має. Вона у лютому 2017 р. із хворобою серця та тиском лежала у лікарні в той час як і хвора на ім`я ОСОБА_39 . Остання поступила у п`ятницю. У палату цю хвору - привезли, але на ліжко вона лягла - сама. З цією хворою ОСОБА_39 весь час була ОСОБА_27 та доглядала останню. З хворою ОСОБА_39 вона особисто розмовляла мало, так як та була квола, незнайома. Вона запитувала лише, з ким та проживає та хто її доглядає. На це хвора ОСОБА_39 сказала, що - сама. На протязі цього лікування хвора ОСОБА_39 була кволою, але її розум не затьмарився; вона сама вставала і їла у ліжкові. ОСОБА_39 сама все казала, що треба нотаріус; вимагала нотаріуса, звертаючись до ОСОБА_40 . Коли у понеділок прийшла нотаріус і спиталась ОСОБА_39 : «Ви хочете змінити заповіт?». Хвора сказала: « ОСОБА_41 ». - ОСОБА_42 запитала: «І на кого?». Хвора голосно сказала: « ОСОБА_43 ». Вона добре почула це прізвище, так як тоді була у палаті. Бути свідком її запросила нотаріус та у неї при собі був паспорт. Як пригадує, нотаріус забирала її паспорт. Через деякий час нотаріус прийшла вдруге та принесла той заповіт і запитала у неї, чи вона зможе його прочитати. Вона сказала, що зможе та прочитала заповіт раз вголос. Нотаріус вголос заповіту не читала. У палаті тоді ще були: хвора ОСОБА_4 , медпрацівниця ОСОБА_44 і ще одна хвора - незнайома їй ОСОБА_45 , нотаріус. Сторонніх нікого не було. Нотаріус запитала у хворої ОСОБА_46 , чи вона згідна із текстом. Остання сказала: «Так.» та махнула головою. До того та на той момент ОСОБА_47 розмовляла, у т. ч. із ОСОБА_33 - весь час. Так ОСОБА_47 відповідала на запитання ОСОБА_40 з приводу харчування тощо, замовляла їжу. Те, що замовляла ОСОБА_47 , ліки тощо весь час приносив відповідач. Підписали той заповіт. Між першим та другим візитом нотаріуса ОСОБА_48 нікуди з палати не вивозили і вона особисто з палати не виходила, хоча у той день - понеділок - вона особисто ходила на якісь процедури. На УЗД чи на іншій процедурі хвора ОСОБА_47 була після того, як нотаріус приходила вдруге. Ще до приходу нотаріуса ОСОБА_48 вивозили неодноразово на консиліум, у туалет та ін.. У понеділок хвору виписували. ОСОБА_27 весь час приводила до хворої лікарів, щоб робили необхідне та спасали; хворій носили їсти. Вона бачила, як готувались ОСОБА_48 забирати з лікарні. З останньою вона зустрілась у коридорі, коли ОСОБА_47 поверталась з УЗД чи інших процедур. Вже після того як ОСОБА_47 повернулась з УЗД, нікого з інших, за винятком ОСОБА_40 та відповідача, родичів ОСОБА_46 , вона не бачила. Вона бачила, що хвору ОСОБА_48 один раз провідувала дочка позивача - ОСОБА_10 і один раз дочка позивача - ОСОБА_9 . Після виписки ОСОБА_46 вона особисто ще залишилась на лікуванні.

З показань цього свідка слідує, що сформоване попередньо, до госпіталізації, на переконання суду, прагнення ОСОБА_4 змінити заповіт на користь відповідача, знайшло свій розвиток і під час перебування хворої у лікарні в період з 17 по 20 лютого 2017 р..

Суд звертає увагу на те, що ця свідок посвідчила, що коли вона лікувалась та перебувала у одній палаті з ОСОБА_4 , то чула, що остання неодноразово вимагала у присутньої ОСОБА_40 - матері відповідача - викликати нотаріуса. Коли 20.02.17 р. нотаріус прибула у палату, то ОСОБА_4 у її, іншого свідка заповіту, підписанта ОСОБА_37 , нотаріуса присутності та у відсутності сторонніх осіб підтвердила намір змінити заповіт на користь відповідача не лише рухами (кивала), а й чітко словесно; висловила словесно та кивком свою згоду із тексти заповіту, що був прочитаний вголос у її присутності.

Показання цього свідка у тій його частині, що стосується моменту посвідчення оспорюваного заповіту, суд вважає не спростованими показаннями інших свідків.

Крім того свідок ОСОБА_13 , яка у оспорюваному заповіті зазначена як підписант, в суді 06.09.19 р. також показала, що вона працює санітаркою у лікарні. ОСОБА_49 свою тітку - ОСОБА_27 , яка йшла по ліки, вона запитала причину перебування у лікарні. Та сказала, що доглядає хвору ОСОБА_39 . Тому вона почала часто заходити у палату до хворої ОСОБА_39 , доглядати її та робила це по - людяності. Остання не є її родичкою, знайомими вони були мало та зустрічались раніше у будинку ОСОБА_5 . По роботі вона не раз бачила хвору ОСОБА_50 та у дечому допомагала їй: подавала судно, робила інше, необхідне, що призначав лікар; була присутньою під час огляду хворої деякими лікарями, допомагаючи перекладати її з одного боку на інший. При огляді лікаря хвора ОСОБА_39 намагалась повернутись на бік сама, що у неї не вийшло; коротко відповідала на запитання лікаря з приводу стану здоров`я. Весь час у цій палаті вона бути не могла та туди заходила не систематично. За період перебування хворої ОСОБА_4 у лікарні у терапевтичному відділенні, її робоча зміна випадала двічі: день, ніч. У п`ятницю, коли поступала хвора ОСОБА_39 , вона, як пригадує, була на роботі з 08 год. ранку до 20 год.. ОСОБА_51 , побачивши її запитувала неї, хто вона є, а потім сказала, що вона - дочка ОСОБА_52 . Хвора ОСОБА_39 була настільки слабка, що не могла піднятись на ноги і зайти у туалет без сторонньої допомоги, тому їй потрібно було дати судно у палаті; на запитання про те, чи може вона повернутись, відповідала «так» чи «ні». Хвора із сторонньою допомогою могла сідати, говорила, хоча дуже мало, але - суттєво; могла тільки відповісти на запитання; могла взяти воду з приліжкової тумбочки, але - їй весь час подавали; могла тримати у руці стакан, але той весь час тремтів. При хворій була весь час присутньою ОСОБА_29 . Вона бачила також, що хвору ОСОБА_39 відвідували якісь незнайомі їй дівчата. У тій же палаті лежали дві жінки: ОСОБА_53 та ОСОБА_39 . Коли вона вчергове зайшла у палату, як вона пригадує, у суботу, так як мінялась змінами, то хвора ОСОБА_39 виявила бажання змінити заповіт та попросила ОСОБА_27 викликати нотаріуса. Хто займався викликом нотаріуса, їй не відомо. У день посвідчення заповіту, виписки ОСОБА_39 , вона працювала з 08 год. до 20 год. на чоловічій стороні відділення терапії. Коли нотаріус прийшов вперше вранці, їй було запропоновано засвідчити заповіт і вона погодилась; запитали, чи у неї є при собі паспорт. Вона відповіла, що паспорт при ній є. Нотаріус спитав у хворої ОСОБА_39 про те, на кого вона буде оформляти заповіт. ОСОБА_39 чітко сказала, що на ОСОБА_54 . Нотаріус запитувала під час посвідчення заповіту у хворої ОСОБА_39 волевиявлення з приводу заповіту: згідна вона, чи не згідна, чи передумала. Хвора ОСОБА_39 сказала: « ОСОБА_41 ». На запитання: «На кого?», відповідь була: « ОСОБА_43 ». В цей момент у палаті була ОСОБА_27 . Це нотаріус перепитувала двічі при першому та другому приїздах, що був вже у післяобідню пору. Вона надала свого паспорта та почали оформлення, з палати вийшла по роботі. Через деякий час вона знову зазирнула у ту палату. Так як прийшов нотаріус та її і двох свідків: Стефанію і ОСОБА_39 - покликали, то вони зайшли у палату та тричі прочитали заповіт у присутності нотаріуса. При цьому у палаті інших осіб не було. Хвора ОСОБА_39 не змогла тримати ручку, щоб підписати заповіт в кінці, тому було запропоновано нотаріусом їй посвідчити заповіт. Вона надала згоду. При цьому нотаріус ще запитав у хворої ОСОБА_39 , чи та згодна, щоб вона посвідчувала, на що хвора ОСОБА_39 сказала, що «так». Вона запитала, чи вона не порушуватиме закон, на що нотаріус сказала, що «ні». Тому вона поставила свій підпис. Вона була присутньою при обох випадках спілкування нотаріуса із ОСОБА_4 .. Заповіт у її присутності тричі читала ОСОБА_53 . Тоді ще були присутніми: хвора ОСОБА_39 і ще одна ОСОБА_39 , нотаріус. Вона особисто заповіту не читала. Нотаріус заповіт вголос читала до того, як його прочитала ОСОБА_53 . Інша ОСОБА_39 також заповіт вголос читала. Про те, що був попередній заповіт, їй відомо не було. Чи цікавився нотаріус у сусідів по палаті про стан хворої ОСОБА_39 на момент посвідчення заповіту, їй не відомо. Хворій ОСОБА_39 проводили УЗД після того як поїхав нотаріус і у післяобідню пору і вона допомагала її завезти. Консіліум лікарів, як вона пригадує, був до візиту нотаріуса.

Аналізуючи показання цього свідка, суд враховує, що хоча мати відповідача є її тіткою, але показання її стосовно моменту посвідчення оспорюваного заповіту об`єктивно стверджуються показаннями сторонньої особи - свідка ОСОБА_18 , сумнівів у безсторонності якої сторони не висловлювали. Показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_13 не є суперечливими і вони обоє підтвердили, що на момент посвідчення оспорюваного заповіту ОСОБА_4 свідомо та чітко підтвердила свою волю на зміну попереднього заповіту та складення заповіту на користь відповідача; надала нотаріусу при цьому відповіді на інші запитання, як то чи згідна із текстом заповіту, чи не передумала, чи не заперечує, щоб саме присутня ОСОБА_37 підписала заповіт як підписант. З приводу показань свідка у тій їх часині, що вдруге нотаріус прибула до заповідача у після обідню пору, то, з врахуванням документальних даних про час внесення відомостей про правочин третьою особою, суд вважає, що свідок, перебуваючи на роботі 20.02.17 р. та будучи зайнятою іншими, крмі участі у складанні заповіту, справами, помилилась у часі другого візиту нотаріуса.

Наведене вище стверджує переконання суду у тому, що попри наявні у ОСОБА_4 хвороби, у зв`язку із тими життєвими ситуаціями, що спіткали її на той час, перебуваючи у лікарні вона з приводу спорюваного заповіту у момент його посвідчення висловлювалась таким чином, що у стороннього спостерігача та нотаріуса не виникало сумнівів у тому, що вона висловлює свою останню волю свідомо та вільно.

Свідок ОСОБА_28 в суді 06.09.19 р. показала, що вона є матір`ю відповідача, до спору стосунки з позивачем були нормальними. ОСОБА_4 , мати позивача та її чоловік - були рідними сестрами та братом. На початку лютого вона поїхала провідали ОСОБА_4 .. Остання тоді розповіла, що чоловік позивача приїхав до неї і сказав, що вона ще за станом здоров`я дочекається приїзду позивача; показав наявність грошей на її картці; сказав, що картка десь у неї. ОСОБА_4 ж сказала йому, щоб їй віддали картку; зауважила, що їм немає справи до її грошей. Картку тоді ніде не знайшли. Тоді ОСОБА_4 сказала відповідачеві поїхати у банк і заблокувати її картку. Однак тоді вони цього зробити не могли, так як термін депозиту - до 16.02.17 р.. Вони привозили ОСОБА_4 не шкідливе харчування. Їй відомо, що 16.02.17 р. відповідач із ОСОБА_4 зняв із карточки готівку на прохання ОСОБА_4 , яка побоювалась, що на картці вже і грошей немає. У четвер ОСОБА_4 давала гроші дочці позивача - ОСОБА_10 - сказала - за уколи. Зняті ОСОБА_4 гроші пішли на її ж поховання. Вона особисто із 07 по 17 лютого 2017 р. була у госпіталі. Коли вона приїхала додому, її син - відповідач у справі - сказав, що стан ОСОБА_4 погіршується, викликав лікаря. ОСОБА_4 сказала, що почуває себе погано. Так як попереду були вихідні дні, вона поклала ОСОБА_4 у лікарню, викликавши швидку. Чому у меддокументації зазначено про незадовільні санітарно - побутові умови у будинку, їй не відомо, так як умови у її будинку - задовільні. Вона останній час була поряд з ОСОБА_4 .. У лікарню із ОСОБА_4 вона приїхала 17.02.17 р. і залишилась там з хворою. ОСОБА_4 принесли стілець - судно у палату, щоб вона не ходила у туалет. Стан ОСОБА_4 був поганий, погіршувався, хворій ставили катетер, у хворої відмовляли нирки. Але ОСОБА_4 розмовляла, відповідала на запитання, все розуміла. ОСОБА_4 слухалась всіх її пропозицій щодо харчування, лікування, так як підключали кисень, робили медманіпуляції. ОСОБА_4 часто згадувала позивача, казала, що позивач вже не приїде, що вона вже там залишиться, що вона її не дочекається; що вона її вже не чекає, так як та забрала банківську картку, хоча має гроші і перед від`їздом купила два пальта; і заповіт у неї, спокійно поїхала; розповідала, як позивач заставляла її заповіт, дарчу робити. Питання про зміну заповіту, як їй повідомив відповідач, виникло тоді, коли той забирав ОСОБА_4 з дому зі згоди останньої; що ОСОБА_4 сама попросилась, щоб він її забрав, так як ОСОБА_31 відмовилась її забрати, коли вона просила, щоб та забрала її. Коли ОСОБА_4 вже була у них, то також казала, що вона прийшла до них із заповітом та ключами. У суботу ОСОБА_4 запитувала, чи повідомили нотаріуса; запитувала, коли привезуть нотаріуса; пропонувала оформляти заповіт на відповідача, весь час нагадувала про це. Коли у понеділок 20.02.17 р. вранці у палату прийшов нотаріус, вона присутньою не була. Коли нотаріус поїхав, вона із ОСОБА_4 поїхала на перший поверх на процедури, де вони були, орієнтовно, до 10 год.. Потім вдруге прийшов нотаріус, але їй із відповідачем сказали вийти з палати. У лікарні вона займалась необхідними питаннями, пов"язаними із хворою. Коли саме вона возила ОСОБА_4 на УЗД, не пригадує. Після візиту нотаріуса їх покликали на консиліум. Дочки позивача ОСОБА_31 і ОСОБА_25 приходили до ОСОБА_4 у суботу, неділю, а у понеділок - в дообідню пору; пропонували їй по скайп поспілкуватись із позивачем з приводу догляду за ОСОБА_4 .. Але їй допомагали у догляді за хворою лише відповідач та невістка. Після виписки ОСОБА_4 з лікарні додому приходила дочка позивача. Вдома ОСОБА_4 ще поїла. Туди приїжджала ще теща відповідача та привозили священника, який ОСОБА_4 посповідав. ОСОБА_4 говорила через силу, але все розуміла. Після смерті ОСОБА_4 вони викликали поліцію та лікарів.

Аналізуючи показання цього свідка, суд враховує, що вона є матір`ю відповідача та з позивачем має напружені стосунки. Однак показання цього свідка у тій їх частині, що після від`їзду позивача за межі України ОСОБА_4 погодилась на пропозицію відповідача переїхати до нього та у зв`язку з цим висловлювала намір розпорядитись своїм будинком на його користь, стверджені як показаннями відповідача, наданими суду в порядку ст. 234 ЦПК України, так і показаннями свідка ОСОБА_18 , яка зазначила, зокрема, що під час спілкування з матір`ю відповідача - ОСОБА_28 - у палаті у її присутності ОСОБА_4 все казала, що треба нотаріус; вимагала нотаріуса, звертаючись до ОСОБА_40 .

У вказаній вище частині показання свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_18 не є суперечливими, співвідносяться між собою та стосуються стану здоров`я ОСОБА_4 саме на момент вчинення оспорюваного заповіту. Обидва ці свідки не є родичами між собою, випадково зустрілись у палаті, перебували у безпосередній близькості від ОСОБА_4 в період з 17.02.17 р. по 20.02.17 р., і могли безпосередньо сприймати дані про стані її здоров`я перед, а свідок ОСОБА_18 - і на момент вчинення оспорюваного заповіту.

Відповідач ОСОБА_55 , будучи допитаним як свідок, в суді 04.12.19 р. показав, що позивач є його двоюрідною сестрою, в даний час їх стосунки є напруженими. Ще у 2015 р., коли він чи його брат - ОСОБА_23 на Пасху забирали ОСОБА_4 до себе додому, то остання заплакала та натякнула, що помилилась у своєму рішенні. Вони заспокоїли її, зазначивши, що позивач добре догляне її і все буде добре; особливого значення цьому не надали. Час від часу вони приїжджали до ОСОБА_4 в міру можливості допомогти по господарству. У грудні 2016 р. зателефонувала позивач і сказала, що ОСОБА_4 у тяжкому стані у лікарні. Він приїхав у лікарню сам, потім - зі своєю матір`ю, на другий день - приїхав його брат - ОСОБА_56 .. На його запитання з приводу діагнозу та рекомендацій лікарів, позивач сказала, що треба робити МРТ. Вони дали гроші на МРТ. Потім він зустрів у лікарні позивача і та сказала, що МРТ виявилось не потрібним, але подякувала, що тепер є за що купити продукти харчування для ОСОБА_4 .. Коли ОСОБА_4 виписали додому, то вони ( ОСОБА_5 ) неодноразово провідували її вдома. Потім у будинку ОСОБА_4 позивач сказала, що у неї сталось лихо; що вона змушена була поїхати. Через пару днів він приїхав до ОСОБА_4 і остання сказала, що позивач поїхала; що дочки позивача заходять, що позивач забрала пенсійну картку, на якій були якісь кошти; що чоловік позивача заходив і пропонував позичити їй гроші; що вона сказала, що має пенсію на картці. Через 2 - 3 дні він приїхав із дружиною до ОСОБА_4 і остання запитувала, як можна поновити картку. Через 2 - 3 дні він із дружиною і ОСОБА_4 поїхали у банк, відновили ОСОБА_4 картку. Потім він та члени його сім`ї привозили ОСОБА_4 , якій було тяжко рухатись, їсти. У січні 2017 р. вони також заїхали до ОСОБА_4 і були здивовані, що остання варила крупу на водяній бані; зазначила, що щодо іншого - нездужає. У кінці січня - на початку лютого 2017 р. вони запропонували ОСОБА_4 поїхати до них, на що та сказала, що поїхала б, але її зупиняє відсутність у їх будинку санвузла. Вони ж сказали, що у них у будинку вже є всі вигоди. У лютому на його запитання про те, чи хоче вона переїхати до них, так як йому складно часто до неї їздити, а вдома є дружина та є кому зварити їсти і є спілкування, догляд, ОСОБА_4 сказала, що згідна, але мусить зібрати речі. Сказала, що їде до нього не сама, а з хатою. Через кілька днів у неділю він поїхав до ОСОБА_4 , остання була вже зібрана. Вони поїхали до нього додому, щоб ОСОБА_4 була у теплі, доглянутою та нагодованою. Перед тим як сісти у автомобіль, ОСОБА_4 сказала йому замінити замок у дверях будинку, сказавши, що у дочок позивача є ключ, а вона не хоче, щоб вони ходили по хаті, так як поки вона лежала у лікарні, то вони всю хату перевірили. Він поїхав на базар, купив серцевину і замінив. ОСОБА_4 зібрала всі документи, він зробив котел у будинку на мінімальне опалення та зачинив будинок. Він запропонував ОСОБА_4 зателефонувати до дочок позивача і сказати їм, що вона їде. Остання ж сказала, що вже зателефонувала та все сказала: що її тут немає, що вона буде на вул. Брестській. Стан здоров`я ОСОБА_4 на той час був задовільний, вона важко, але ходила; у його автомобіль, що є високим, сіла за його допомогою, розмовляла. Так вони поїхали на вул. Брестську. Через пару годин дочка позивача зателефонувала до ОСОБА_4 , потім - до нього, запитувала, чому вона не може потрапити у будинок. Він же сказав, що він поміняв замка, так як йому зробити це сказала ОСОБА_4 16.02.17 р. він з дружиною та ОСОБА_4 їздили у банк, де остання знімала кошти із свого рахунка. Тоді ж, коли вона були біля «Приватбанку», то ОСОБА_4 запропонувала піти до нотаріуса, але він сказав, що коли приїде позивач, тоді і будуть розбиратись з цим питанням. Тоді ж ОСОБА_4 провідувала дочка позивача - ОСОБА_10 . ОСОБА_4 казала йому, що дала дочці позивача - ОСОБА_10 - гроші. ОСОБА_4 у його будинку під ключем зачиненою не була, користувалась кімнатою з телевізором, харчувалась нешкідливою їжею. ОСОБА_4 поступово ставало гірше і у вівторок вони викликали лікаря швидкої допомоги і придбавали ліки за рекомендаціями. Госпіталізації запропоновано не було. ОСОБА_4 самостійно пересувалась по хаті, ходила у туалет. У четвер він поїхав до цього ж лікаря і сказав, що ліки не допомагають і ОСОБА_4 не має апетиту, хоча по переїзді до нього вона їла нормально. У п`ятницю зранку було викликано швидку допомогу і ОСОБА_4 поклали у лікарню. Його матір постійно була із ОСОБА_4 , він приїхав вже у приймальне відділення. Він був присутнім у приймальному відділенні при поступленні ОСОБА_4 у лікарню. У медкарті стацхворого № 1 903 - 328 на аркуші «Поінформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики …» підпис, дійсно, поставив він, так як ОСОБА_4 вже повезли у відділення, а медпрацівники сказали йому поставити підпис, так як немає різниці, хто підпише; № телефону він надав свій. Записи щодо стану здоров`я ОСОБА_4 зроблені зі слів хворої, про що вона могла сказати сама. Коли ОСОБА_4 госпіталізували, він у лікарні періодично був присутнім і з ОСОБА_4 спілкувався, відвідував та допомагав у міру можливості. За час лікування ОСОБА_4 сідала, пересувалась по палаті з допомогою, розмовляла, пила сама із стакана, а їла - за його чи його матері допомогою. І у п`ятницю увечері, і у суботу була мова про нотаріуса; ОСОБА_4 у присутності його матері наполягала на цьому. Він сказав ОСОБА_4 , що вихідні і все зачинено. Він телефонував до нотаріуса ОСОБА_57 і та сказала, що у суботу платежі не пройдуть і вони домовились на ранок понеділка. Він заспокоїв ОСОБА_4 , що у понеділок нотаріус приїде до неї і вони зроблять всі документи. Вранці він перш за все приїхав у лікарню і спілкувався з лікарем, ОСОБА_4 і вважає, що остання розуміла, що він організовує візит нотаріуса; якогось лікаря він запитав чи можна привезти нотаріуса у лікарню і отримав позитивну відповідь. Потім він телефонував до нотаріуса щодо складення заповіту; забрав нотаріуса і остання пішла у палату. Перший раз нотаріус зайшла у лікарню і вела розмову, збирались документи. В момент підписання заповіту він у палаті ОСОБА_4 не перебував. В цей час він або спілкувався з лікарями, або придбавав ліки. Він завіз нотаріуса і чекав її на вулиці. Нотаріуса він привозив двічі. Під час другого візиту нотаріуса він у палаті присутнім не був. Потім він нотаріуса завіз назад і відразу повернувся в лікарню. В той період, коли у лікарні була дочка позивача - ОСОБА_9 , лікарі скликали консиліум. Після цього лікарі повідомили, що відмовили нирки, що гемодіалізу хвора може не витримати; дали час на роздуми, роз`яснили ризики оперативного втручання, шанси позитивного результату. Рішення забрати ОСОБА_4 з лікарні додому прийняв він і її повезли до її будинку по АДРЕСА_4 . Володимирській і з її волі, і за своїм рішенням. Увечері ОСОБА_4 привезли священника, який її посповідав і причастив. О 22 год. вечора ОСОБА_4 померла. Свій паспорт нотаріусу він надавав, а коли забирав - не пригадує. Коли він забрав у нотаріуса примірник заповіту, не пригадує.

Аналізуючи показання ОСОБА_2 , суд відмічає те, що він показав про те, що ОСОБА_4 настійливо висловлювала прохання запросити нотаріуса до та після її госпіталізації, враховує, що він на момент вчинення оспорюваного заповіту присутнім не був.

Таким чином доказів того, що ОСОБА_4 у момент вчинення оспорюваного правочину перебувала під впливом препаратів, якими здійснювали її лікування, та які впливали на її фізичний та емоційний стан таким чином, що такий вплив виключав можливість її адекватного реагування та усвідомлення подій, що відбувались; що вона перебувала у шоковому стані, у судовому засіданні не здобуто.

Так факт перебування ОСОБА_4 у момент вчинення оспорюваного заповіту під вказаним вище впливом медпрепаратів, якими лікували ОСОБА_4 , лікуючий лікар ОСОБА_36 не підтвердила, зазначивши, що таке не у її компетенції.

Жоден з допитаних судом свідків, які не є лікарями, також не посвідчив про такий вплив ліків, якими лікували особу, на останню. Не доведено цією обставини і документально.

Відповідно до висновку судового - психіатричного експерта № 52 від 09.11.18 р. проведеної посмертної комплексної судово - психолого - психіатричної експертизи, у ОСОБА_4 виявлялися в період, що відноситься до стану на 20.02.17 р. в момент складання заповіту з 09 год. 45 хв. по 10 год. 45 хв. ознаки вираженого астенічного розладу, що поступово поглиблювався до стану зміненої свідомості у вигляді сопору (об 11 год. 50 хв. 20.02.17 р.) внаслідок негативної динаміки соматичної патології. Однак за даними в матеріалах справи комісія не взмозі встановити ступінь змін зі сторони психіки на 20.02.17 р. в момент складання заповіту з 09 год. 45 хв. до 10 год. 45 хв. та в якій мірі вони впливали на можливість ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Вказані в медичній картці стаціонарного хворого лікарські препарати, які отримувала ОСОБА_4 , не мали впливу на її свідомість. Згідно наявних даних (зав. Відділенням ОСОБА_36 ) больового синдрому у ОСОБА_4 за станом на 20.02.17 р. в момент складання заповіту з 09 год. 45 хв. по 10 год. 45 хв. не відмічалося і він не мав впливу на її свободу волевиявлення та не міг суттєво знижувати та /або обмежувати її здатність керувати своїми діями. За психологічними критеріями можливим є зазначити, що редукція енергетичного потенціалу, яка спостерігалась останнім часом у ОСОБА_4 , супроводжувалась вираженими вольовими зниженнями, непрактичністю щодо різного роду діяльності, уразливістю по відношенню до впливу зовнішніх факторів. У структурі її особистості виявлялися такі індивідуально - психологічні особливості, які могли суттєво впливати на мотивацію її діянь в досліджуваній ситуації - наростання психоемоційної деривації, обумовленої хворобою; вольова слабкість; згасання мовлення, емоцій і основних когнітивних функцій - уваги, пам`яті, мислення; слабкість рефлексії; вичерпаність компенсаторних механізмів. Все це могло сформувати у неї високий рівень віктимності (уразливості), незахищеність від сугестивного впливу та поведінкову залежність від оточуючих осіб.

Суд, проаналізувавши вказаний вище висновок у його сукупності з іншими доказами, зібраними у справі, враховує, що відповідно до Правового висновку ВС України у справі за № 6 - 1531цс16, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України суду слід встановити неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, враховуючи сукупність зібраних доказів у справі.

Аналізуючи питання спроможності чи неспроможності ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент вчинення оспорюваного правочину, що мала місце у такому часовому проміжку: 09 год. 45 хв. - 10 год. 45 хв., суд враховує, що експертним шляхом встановлено, що вказані у медичній картці стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_4 лікарські препарати, які отримувала остання, не мали впливу на її свідомість; згідно наявних даних больового синдрому у ОСОБА_4 за станом на 20.02.17 р. в момент складання заповіту з 09 год. 45 хв. по 10 год. 45 хв. не відмічалось і він не мав впливу на її свободу волевиявлення та не міг суттєво знижувати та /або обмежувати її здатність керувати своїми діями.

Тому доводи позивача у тій їх частині, що препарати, якими здійснювали лікування ОСОБА_4 з 17.02.17 р., впливали на фізичний та емоційний стан останньої та вона не могла ні говорити, ні рухатись; перебувала у шоковому стані; на день посвідчення оспорюваного заповіту перебувала під медикаментозним впливом, що виключав можливість адекватного реагування та усвідомлення подій, що відбувались, суд відкидає як неспроможні та не доведені.

Суд відмічає, що експертним шляхом не виявилось за можливе встановити ступінь змін зі сторони психіки ОСОБА_4 на 20.02.17 р. в момент складання заповіту з 09 год. 45 хв. до 10 год. 45 хв. та у якій мірі вони впливали на можливість останньої усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Разом з тим у висновку експерта зазначено, що стан зміненої свідомості у зв`язку із тим захворюванням, з яким ОСОБА_4 перебувала у стаціонарі з 17.02.17 р., у вигляді сопору настав вже після вчинення оспорюваного правочину - об 11 год. 50 хв. 20.02.17 р..

Як показали суду двоє вказаних вище свідків - дочки позивача - у лікарні вони провідували ОСОБА_4 у суботу 18.02.17 р. ( ОСОБА_58 ), у неділю 19.02.17 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ОСОБА_59 ) та обоє у понеділок 20.02.17 р. (у різний час). Під час цих візитів 20.02.17 р. свідки бачили, що стан здоров» ОСОБА_4 погіршується. При цьому свідок ОСОБА_25 показала, що у день складання оспорюваного заповіту хвора шепотіла, робила руками незрозумілі рухи, не відповідала на запитання лікаря. Свідок ОСОБА_31 показала, що у день складання оспорюваного заповіту хвора не розмовляла, не відкривала очей, лише ойкала при обстеженні живота.

Відповідач, будучи допитаним як свідок, зазначив, що 20.02.17 р. він із ОСОБА_4 спілкувався мало і вранці - лише з приводу візиту нотаріуса.

Спілкування із ОСОБА_4 і у день посвідчення заповіту ствердила свідок ОСОБА_28 .

Однак суд зазначив вище, що при оцінці показань цих свідків, та показань відповідача, він враховує родинні зв`язки свідків та їх можливу зацікавленість у спорі: зі сторони позивача - дочок позивача, зі сторони відповідача - матері відповідача та самого відповідача; певну їх зацікавленість у підтвердженні позицій відповідної сторони - опонента.

Свідок же ОСОБА_18 , яка випадково лікувалась саме у тій палаті, що і ОСОБА_4 у період з 17 по 20 лютого 2017 р., із жодною із сторін не перебуває у родинних стосунках та безпосередньо сприймала як інформацію про поведінку і стан здоров`я ОСОБА_4 до моменту посвідчення заповіту в період з 17 по 20 лютого 2017 р., так і інформацію про поведінку і стан здоров`я ОСОБА_4 в момент посвідчення заповіту, у т. ч. як свідок посвідчення заповіту, що запрошений нотаріусом, з 09 год. 45 хв. до 10 год. 45 хв. 20.02.17 р.. Вона послідовно та ґрунтовно показала про те, що вона бачила, що ОСОБА_4 поступила на лікування «кволою», але чула, що та настійно просила та вимагала нотаріуса; висловлювала бажання скласти заповіт саме на користь відповідача; при візиті нотаріуса - чітко підтвердила таке своє бажання та прямо і неоднозначно вказала, на кого хоче скласти заповіт - на відповідача. Свідок відмітила, що попри поганий стан здоров`я розум ОСОБА_4 не був затьмарений.

Який з доказів більш вагомий при вирішенні питання наявності відповідного стану, вказав ВС (у справі № 465/1217/16-ц, постанова від 17.10.18). За позицією Верховного суду, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину необхідно робити на основі доказів, які свідчать про психічний стан особи в момент здійснення правочину. Причому, хоча висновок експертизи в такій справі є тільки одним із доказів у справі і йому необхідно давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь - які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи, записи в щоденнику тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою ж для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, а не той стан ОСОБА_4 , коли вона навіть у зв`язку із своєю старістю та тією хворобою, що діагностована за наявними у справі медкартками, в останній етап свого життя висловила свою останню волю у виді оспорюваного заповіту. В основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тієї обставини, що ОСОБА_4 в момент складання оспорюваного заповіту не розуміла значення своїх дій та (або) не могла керувати ними з підстав, наведених позивачем у позовній заяві.

У задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Оскільки ухвалою суду від 19.07.17 р. було забезпечено позов засобом заборони приватному нотаріусу Козоріз Н.С. видавати свідоцтва про право на спадщину за оспорюваним заповітом, таку заборону слід скасувати.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 202 - 204, 215, ч. 1 ст. 225, ст. 1 233, ч. 1 ст. 1 234, ч. 2 ст. 1 257 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Скасувати забезпечення позову у вигляді заборони приватному нотаріусу Козоріз Наталії Степанівни у видачі свідоцтва про право на спадщину, що застосовано за ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.07.17 р..

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і. н. НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , прож. за адресою: АДРЕСА_5 ;

представник позивача - адвокат Чорна Богдана Миколаївна, ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт серії НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 ;

представник відповідача - ОСОБА_60 Лариса Володимирівна, адреса: АДРЕСА_8 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Наталія Степанівна, адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Шевченка, 9/46.

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складено 12.03.20 р..