УХВАЛА

12 березня 2020 року

м. Київ

справа № 2-388/2004

провадження № 61-3474ск20

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту дійсним, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржуване судове рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 25 лютого 2020 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Бурлакова С. Ю.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 325 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 21 червня 2017 року) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Нормами статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (в чинній редакції).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній станом на 21 червня 2017 року) у разі пропущення строку на касаційне оскарження з причин визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка її подала, може поновити цей строк.

Згідно з частиною 1 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Вказану касаційну скаргу подано з пропуском строку, передбаченого вимогами частини першої статті 325 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 21 червня 2017 року).

В касаційній скарзі міститься клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду, з посиланням на те, що вона не була учасником справи і про існування вказаної справи не знала, а тому копію оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не отримувала.

Вказані вище підстави на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані судом поважними, з огляду на таке.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року оприлюднено 21 червня 2017 року.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала до Одеського апеляційного суду заяву про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

Отже, про оскаржуване судове рішення апеляційного суду ОСОБА_1 дізналася у листопаді 2019 року, однак із касаційною скаргою звернулася з пропуском строку більше, ніж три місяці.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надати до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду, в якій навести інші обґрунтовані підстави щодо поважності причин пропуску цього строку та надати на підтвердження вказаного відповідні докази.

У порушення вимог пункту третього частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

З матеріалів касаційного провадження убачається, що з позовною заяву до суду особа звернулася у 2004 році (Закон України «Про судовий збір» не застосовувався), отже судовий збір підлягає обрахуванню відповідно до Декрету «Про державне мито» (станом на дату подання позовної заяви в даній справі).

Ставка державного мита за подання до суду позовної заяви встановлена у розмірі 1% ціни позову, але не менше 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та не більше 100 розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян (відповідно до пункту «а» частини першої статті 3 Декрету «Про державне мито», в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви в даній справі).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Таким чином, за подання касаційної скарги на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року необхідно сплатити 102 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Вказана касаційна скарга не відповідає зазначеним вище вимогам закону, оскільки заявник не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надати до суду нову редакцію касаційної скарги, відповідно до кількості учасників справи, в якій зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на яку (якій) подається касаційна скарга.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України установлено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням їй можливості усунути вищевказані недоліки.

На підставі наведеного, керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року, та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 12 квітня 2020 року але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Якщо інші наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Бурлаков