Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

іменем України

10 грудня 2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О. І. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Оніщенко Дмитро Степанович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно з позовом, позивачем ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаруса № 246, вчиненого 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 24107,72 грн., відповідно до кредитного договору від 08.11.2012 року укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Оніщенка Дмитра Степановича від 13.08.2020 року про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадженню № 62524399.

В обгрунтування зазначив наступне.

20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 246 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 24107,72 грн., відповідно до кредитного договору від 08.11.2012 року укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами».

13 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Оніщенком Д.С. відкрито виконавче провадження № 62524399 з примусового виконання виконавчого напису № 246 виданого 20.01.2020 року та постановою приватного виконавця від 13.08.2020 року звернено стягнення на доходи боржника, постанову надіслано на виконання до ГУ ПФУ в Київській області (Білоцерківське об`єднане УПФУ), де він отримує пенсію.

З постанови приватного виконавця вбачається, що між ним і ПАТ «Альфа-Банк» 08.11.2012 року було укладено кредитний договір. Право вимоги відступлене ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами». Він не пригадує укладання зазначеного кредитного договору. Сам строк дії договору йому невідомий, оскільки самого договору у нього немає. Категорично заперечує щодо розміру заборгованості.

Він, ОСОБА_1 , вважає, що вищевказаний виконавчий напис є таким, що вчинений з порушенням чинного законодавства, та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, про що ним подано відповідний позов до суду.

З огляду на викладене, вважає, що є необхідність у забезпеченні позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити поновлення його порушених прав та інтересів, а саме, може істотно ускладнити повернення йому в майбутньому його коштів.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задовольнити, з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Відповідно до частин 1, 2ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Частиною 10 вказаної постанови передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих до суду матеріалів убачається, що 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 246 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 24107,72 грн., відповідно до кредитного договору від 08.11.2012 року укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами».

13 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Оніщенком Д.С. відкрито виконавче провадження № 62524399 з примусового виконання виконавчого напису вчиненого 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 246.

13 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Оніщенком Д.С. в рамках ВП № 62524399 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 . Постанову надіслано на виконання до ГУ ПФУ в Київській області (Білоцерківське об`єднане УПФУ), де ОСОБА_1 отримує пенсію.

Заявник ОСОБА_1 не погоджуючись з виконавчим написом за № 246 від 20 січня 2020 року, вважаючи, що даний виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства, звернувся до суду з позовною заявою про визнання вищезазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та не вчинення зазначених дій, завдасть заявнику ОСОБА_1 матеріальної шкоди.

Підстав для зустрічного забезпечення судом не встановлено.

Отже, враховуючи обставини справи, а також те, що на даний час заявником ОСОБА_1 оскаржується виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводиться стягнення грошових коштів, суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 246 підлягає задоволенню, оскільки не вжиття зазначених заходів, може в подальшому ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Слід зазначити, що ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 157 ЦПК України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно, тобто без залучення державної виконавчої служби.

На підставі викладено та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 12, 18, 81, 149, 150, 153, 157, 258, 353, 354 ЦПК України, Конституцією України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, - задовольнити.

Вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 246 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 24107,72 грн., відповідно до кредитного договору від 08.11.2012 року укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами».

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківській міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутніми в судовому засіданні при оголошенні ухвали мають право на її оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов