ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/552/19Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/291/20 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Костів Х.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №605/552/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2019 року, ухваленого суддею Горуц Р.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи тим, що його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, він отримує не систематичний дохід, немає можливості влаштуватись на постійну роботу за спеціальністю із необхідним та достатнім заробітком не лише для особистого утримання, а й для дитини.

Крім того, він здійснює догляд за своєю матір`ю, яка є інвалідом 1-ої групи та потребує стороннього догляду.

Тому просив змінити розмір стягуваних з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку, замість 1/4 частки.

Також просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 з 1/4 частки усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частки з усіх видів доходу щомісячно.

Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини роз`єднано у самостійні провадження.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суд скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при вирішенні спору суд першої інстанції не врахував його майновий стан та утримання ним матері, яка є інвалідом 1 групи.

Звертає увагу суду на те, що він хворіє та змушений нести витрати на придбання ліків.

Вказує, що періодично виїжджає за кордон на роботу, однак такі поїздки є безрезультатними, коштів вистачає на прожиття та сплати аліментів на сина ОСОБА_5 .

Також посилається на те, що суд першої інстанції неправомірно роз`єднав позовні вимоги, оскільки це потягнуло неповне дослідження всіх обставин, на які він посилався в обґрунтування заявленого позову.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак, відзив на апеляційну скаргу не надійшов. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, однак про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, колегія суддів розглядає справу у їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено наступні обставини.

23 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Голгочанської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області, було зареєстровано шлюб, актовий запис №08.

Від вказаного шлюбу у сторін народилась одна дитина, а саме: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із відповідачкою, що підтверджено нею в судовому засіданні та не заперечено позивачем.

24 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу, Підгаєцьким районним судом Тернопільської області було видано судовий наказ, яким із позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання їх сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, кожного місяця і до досягнення ним повноліття, починаючи з 22 липня 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів стосовно його важкого матеріального стану, врахував працездатний вік позивача та прийшов до висновку, що обставини, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів відсутні.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, а саме ч. 1 та ч. 2 ст. 27 держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України в п. 23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремим норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за змістом якого розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Тобто, закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров`я, а відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України сторони повинні довести суду наявність цих обставин подавши відповідні докази.

ОСОБА_1 , як на підставу погіршення свого матеріального становища, посилався на відсутність у нього постійного місця роботи, наявність нерегулярного, мінливого доходу. Крім того, він має проблеми зі здоров`ям та здійснює догляд за матір`ю, яка потребує постійного лікування та догляду.

Ці обставини були предметом розгляду судом першої інстанції і суд надав їм належну правову оцінку.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач є особою працездатного віку, який не позбавлений можливості працевлаштуватися або звернутися до Державної служби зайнятості з проханням працевлаштування.

В матеріалах справи відсутні відсутні докази, що позивач, як особа, яка шукає роботу, звернувся до центру зайнятості з метою отримання послуг із сприяння у працевлаштуванні або вчиняє будь-які інші дій щодо свого працевлаштуванню.

Також судом першої інстанції вірно враховано те, що будь-які докази стосовно того, що позивач офіційно працював та отримував заробітну плату, а згодом втратив роботу, у зв`язку з чим погіршилось його матеріальне становище, останнім суду теж не надано.

Таким чином, відсутність у позивача офіційного місця роботи не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення його майнового стану, як платника аліментів.

Колегія суддів не бере до уваги надане позивачем рішення ЛКК №247/2 від 26 грудня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря - хірурга Городоцької ЦРЛ, оскільки ця обставина не впливає на працевлаштування позивача.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він має на утриманні матір, яка є інвалідом 1 групи, не може бути враховано при вирішенні спору, оскільки позивач не надав будь-яких доказів про понесені ним витрати на утримання та лікування матері.

Натомість, як вбачається з довідки виданої Управлінням соціального захисту населення Городоцької районної державної адміністрації Хмельницької області № 1403 від 16.12.2019 року, ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Городоцької РДА Хмельницької обл., як одержувач державних соціальних допомог: компенсаційна виплата особі, яка здійснює догляд за інвалідом 1 групи або особою, яка досягла 80 років ( ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 26.02.2009р. по теперішній час.

Враховуючи те, що доказів про погіршення матеріального стану у період з часу винесення судового наказу 24 вересня 2019 року позивач не надав, на момент його ухвалення обставини, на які посилається позивач, - знаходження на утриманні сина від іншого шлюбу та перебування на утриманні матері - інваліда 1 групи, вже мали місце, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.

Щодо тверджень автора апеляційної скарги на порушення судом норм процесуального права в частині роз`єднання позовних вимог, то згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України такі порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, надано не було, та судом апеляційної інстанції не було здобуто.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить інших доводів щодо незаконності рішення суду, що було б підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повна постанова складена 04 березня 2020 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.