Постанова

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 390/225/19

провадження № 61-21798св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Скрипника Олександра Миколайовича,на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 травня 2019 року у складі судді Квітки О. О. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дьомич Л. М., Кіселика С. А.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів міни та визнання права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 , який був зареєстрований і до дня смерті проживав у с. Овсяниківка Кропивницького району Кіровоградської області.

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,6101 га, кадастровий номер :02:000:2514, що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,0201 га, кадастровий номер :02:000:0117, що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,4899 га, кадастровий номер :02:000:2513, що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

На момент смерті батько був зареєстрований та проживав один. Заповіт від його імені секретарем виконавчого комітету Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області не посвідчувався. На час смерті батька вона була неповнолітньою, заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька не подавала, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті, як спадкоємець першої черги.

Проте, скориставшись необізнаністю неповнолітньої дочки померлого, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його брат - ОСОБА_5 ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок своєї смерті склав заповіт і зазначене майно заповів ОСОБА_3

ОСОБА_3 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом і в 2014 році уклав договори про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) з ОСОБА_6 .

У 2016 році вона звернулася до суду за захистом свого права на спадкове майно після смерті батька, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та договорів про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 у справі № 390/623/16-ц за нею визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на земельні ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: загальною площею 4,61 га, кадастровий номер :02:000:2514, що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області; загальною площею 5,49 га, кадастровий номер :02:000:2513, що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Також, рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2018 року у справі № 390/1133/16-ц за її позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , Кіровоградської районної даржавної адміністрації, треті особи: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко А. В., приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінський І. Д., про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та договорів про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), частково задоволено її позовні вимоги та визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 лютого 2014 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A. B., зареєстроване у реєстрі за № 270; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 лютого 2014 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A. B., зареєстроване в реєстрі за № 271; договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 04 квітня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д., зареєстрований в реєстрі № 257 (запис № 5230092); договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 04 квітня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д., зареєстрований в реєстрі № 261 (запис № 5231169).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2018 по справі № 390/1134/16-ц визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 травня 2014 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A. B., зареєстроване в реєстрі за № 578; договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 31 липня 2014 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д., та за нею визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: загальною площею 5,0201 га, кадастровий номер :02:000:0117, що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Вважала, що всупереч судовим рішенням ОСОБА_8 провів протиправний обмін земельних ділянок, які вже йому не належали, з ОСОБА_2 .

Вказувала, що незважаючи на вказані рішення судів, вона позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю у вигляді зазначених трьох земельних ділянок. У реєстрації права власності за рішенням суду їй відмовлено у зв`язку із скасуванням Головним управлінням Держкомзему у Кіровоградській області зазначених кадастрових номерів. За заявою ОСОБА_2 виготовлено технічну документацію та проведено об`єднання земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області площею: 4,6101 га, 5,0201 га та 5,4899 га, кадастрові номери :02:000:2514, :02:000:0117 та :02:000:2513, у результаті чого утворено земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2642.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнанти недійсними: договір міни земельної ділянки, площею 5,0201 га, кадастровий номер :02:000:0117, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , виданий та зареєстрований за № 215 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. 29 березня 2017 року; договір міни земельної ділянки, площею 5,4899 га, кадастровий номер :02:000:2513, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , виданий та зареєстрований за № 216 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. 29 березня 2017 року; договір міни земельної ділянки, площею 4,6101 га, кадастровий номер :02:000:2514, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , виданий та зареєстрований за № 217 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. 29 березня 2017 року.

Також просила визнати за нею право власності на об`єднану земельну ділянку, площею 15,1201 га, кадастровий номер :02:000:2642, яка знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області і зформована з трьох земельних ділянок: площею 5,0201 га, кадастровий номер :02:000:0117; площею 5,4899 га, кадастровий номер :02:000:2513; площею 4,6101 га, кадастровий номер :02:000:2514, які належать їй на праві власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір міни земельної ділянки площею 5,0201 га, кадастровий номер :02:000:0117, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , виданий та зареєстрований за № 215 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. 29 березня 2017 року.

Визнано недійсним договір міни земельної ділянки площею 5,4899 га, кадастровий номер :02:000:2513, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , виданий та зареєстрований за № 216 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. 29 березня 2017 року.

Визнано недійсним договір міни земельної ділянки площею 4,6101 га, кадастровий номер :02:000:2514, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , виданий та зареєстрований за № 217 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. 29 березня 2017 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єднану земельну ділянку, площею 15,1201 га, кадастровий номер :02:000:2642, яка знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області і сформована з трьох земельних ділянок: площею 5,0201 га, кадастровий номер :02:000:0117; площею 5,4899 га, кадастровий номер :02:000:2513; площею 4,6101 га, кадастровий номер :02:000:2514, які належать на праві власності ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 на підставі оспорюваних договорів міни набув у власність спірне нерухоме майно поза волею його титульного власника - ОСОБА_1 , і на час їх укладення відчужувачу - ОСОБА_3 , було відомо про оспорювання його прав на спірні земельні ділянки.

Крім того, оскільки об`єднана земельна ділянка з кадастровим номером номер :02:000:2642, загальною площею 15,1201 га, була утворена із трьох земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_1 за рішеннями судів, суд вважав, що найефективнішим способом захисту прав власника земельних ділянок, яка позбавлена у цьому випадку можливості заявити про реституцію, оскільки не була стороною оспорюваних договорів, та віндикацію, є визнання за нею права власності на новоутворену земельну ділянку, яка повністю співпадає за межами із належними їй земельними ділянками.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Павлія А. Г., залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 травня 2019 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, ухваливши законне й обґрунтоване рішення, яким в ефективний спосіб захистив права ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Скрипник О. М., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_3 не мав права відчужувати їх, тому, вважає, що спірна об`єднана земельна ділянка не може бути витребувана у нього.

Також вказує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 була власником трьох земельних ділянок: площею 5,0201 га, кадастровий номер :02:000:0117; площею 5,4899 га, кадастровий номер :02:000:2513; площею 4,6101 га, кадастровий номер :02:000:2514, з часу відкриття спадщини, оскільки державну реєстрацію вказаних земельних ділянок нею проведено не було.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кривонос А. І., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що її доводи є безпідставними, оскільки суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи, надавши належну оцінку доказам та обставинам справи, тому судові рішення судів попередніх інстанцій просить залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 23 січня 2020 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на копію свідоцтва про шлюб від 09 лютого 2017 року позивач змінила прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 у справі № 390/623/16-ц, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: загальною площею 4,61 га, державний акт серії КР № 201869, виданий 31 серпня 1999 року, та загальною площею 5,49 га, державний акт серії КР № 201871, виданий 31 серпня 1999 року, що знаходилися на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (том 1, а. с.18-20).

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1. , ІНФОРМАЦІЯ_4 є дочкою ОСОБА_4 . Позивач обґрунтовано звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування, оскільки ОСОБА_1 через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки позбавлена можливості оформити спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2018 року у справі № 390/1133/16-ц, що набрало законної сили, задоволено частково позов ОСОБА_1 та визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 лютого 2014 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A. B., зареєстроване у реєстрі за № 270; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 лютого 2014 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A. B., зареєстроване в реєстрі за № 271; договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 04 квітня 2014 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д., зареєстрований у реєстрі за № 257 (запис № 5230092); договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 04 квітня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д., зареєстрований у реєстрі за № 261 (запис № 5231169) (том 1 а. с. 21-26).

У вказаному рішенні суд встановив і виходив з того, що на час смерті ОСОБА_4 , позивач була неповнолітньою, заяву про відмову від прийняття спадщини не подавала, а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , як спадкоємець першої черги за законом. Тому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , які були видані приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко А. В. 27 лютого 2014 року, підлягають визнанню недійсними, оскільки видачею зазначених свідоцтв про право на спадщину порушуються права позивача, як власника зазначених земельних ділянок. Укладені 04 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 два договори про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) суперечать змісту правових норм, оскільки вони укладені поза волею власника зазначених земельних ділянок.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 березні 2018 року у справі № 390/1134/16-ц задоволено частково позов ОСОБА_9 та визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 травня 2014 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A. B., зареєстроване у реєстрі за № 578; договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 31 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: загальною площею 5,0201 га, кадастровий номер :02:000:0117, що розташована на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (том 1, а. с. 27-31).

Суд у вказаній справі дійшов висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька позивача - ОСОБА_4 , на ім`я ОСОБА_5 підлягає визнанню недійсним, оскільки особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, так як була спадкоємцем другої черги, у той час як спадщину прийняла позивач - спадкоємець першої черги, будучи неповнолітньою. Укладений 31 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) суперечить змісту правових норм, оскільки він укладений поза волею власника земельної ділянки.

З огляду на відповіді в. о. начальника відділу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 06 грудня 2018 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2642 утворена шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:000:0117, :02:000:2513, :02:000:2514, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, розробленою 26 травня 2017 року приватним підприємством «АльфаЗемпроект» (том 1, а. с. 35).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка :02:000:2642, площею 15,1201 га, розташована на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, належить ОСОБА_2 Грошова оцінка вказаної земельної - 522 153,87 грн. (том 1, а. с. 36-39).

З копії заяви ОСОБА_2 від 25 травня 2017 року, завіреної приватним нотаріусом Бєлінським І. Д., слідує, що останній просив виготовити технічну документацію та провести об`єднання земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, площею 4,6101 га, 5,0201 га та 5,4899 га, кадастрові номери: :02:000:2514, :02:000:0117, :02:000:2513, належних йому на підставі договорів міни, посвідчених 29 березня 2017 року (том 2, а. с. 4).

З огляду на довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником вказаних ділянок станом на 29 березня 2017 року був ОСОБА_2 (том 1, а. с.41-43).

За договором міни від 29 березня 2017 року ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2514, площею 4,6101 га, належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, у свою чергу ОСОБА_2 передав належну йому на праві приватної власності земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:3012, площею 0,0100 га (том 1, а. с.157-178).

За аналогічними договорами міни, укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 29 березня 2017 року, відбувся обмін земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:000:2513 та :02:000:0117 на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:3013 та :02:000:3011 відповідно (том 1, а. с.179-220).

З огляду на технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:2513, :02:000:0117, :02:000:2514 були об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2642, площею 15,1201 га, яка розташована на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (том 2, а. с. 2-36).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Скрипника О. М.задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, зокрема те, що: на час смерті батька позивача - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), вона була неповнолітньою, тому прийняла спадщину після його смерті, яка належала їй з часу відкриття спадщини; ОСОБА_2 на підставі оспорюваних договорів міни набув у власність спірне нерухоме майно поза волею його титульного власника - ОСОБА_1 ; спірна земельна ділянка утворена виключно із трьох земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_1 за рішеннями судів, оцінивши всі надані сторонами докази і проаналізувавши їх доводи та заперечення за своїм внутрішнім переконанням, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , в ефективний спосіб захистивши її права, оскільки за встановлених обставин вона позбавлена можливості заявити, як вимоги про реституцію, оскільки не була стороною оспорюваних договорів, так і віндикаційний позов.

Суди також обґрунтовано врахували, що на момент обміну земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знали чи повинні були знати про рішення суду від 12 травня 2016 року, яким визнано право власності на дві спірні земельні ділянки за позивачем, а також про судові провадження у справах № 390/1134/16-ц та № 390/1133/16-ц. Вказані судові справи відкриті у серпні 2016 році. Позивач доводила своє право власності на спірні земельні ділянки. Третьою особою, що не заявляє самостійних вимог, у вказаних справах був нотаріус Белінський І. Д., який знав на момент вчинення договорів міни, про наявність судових справ, де оспорювалося право власності на спірні земельні ділянки ОСОБА_3 .

Доводи касаційної скарги про те, що спірні правочини є правомірними, оскільки на той час державна реєстрація права на земельні ділянки ОСОБА_1 не проведена, є безпідставними, оскільки на час відкриття спадщини вона була неповнолітньою та від її імені у будь-який спосіб не надходило заяв про відмову у прийнятті спадщини, а незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Сам факт непроведення державної реєстрації права на нерухоме спадкове майно ОСОБА_1 , на час укладення спірних договорів міни, не спростовує того факту, що вона мала право на спадкове майно, а тому ОСОБА_3 не мав права його відчужувати.

Посилання касаційної скарги щодо того, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_3 не мав права відчужувати їх, спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами та, у будь-якому разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Більш того, права ОСОБА_1 , у даному випадку, були захищені судами не шляхом віндикації, а в описаний вище ефективний спосіб.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником відповідача норм матеріального та процесуального права й, в окремих випадках, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Скрипника Олександра Миколайовича -залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 травня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк