МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/812/508/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Степаненко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні суду, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства (далі АТ) «Альфа-Банк», Державного реєстратора комунального підприємства «Енерго» Лубінської Олени Миколаївни про визнання дій незаконними та відновлення становища, що існувало до порушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», Державного реєстратора комунального підприємства «Енерго» Лубінської Олени Миколаївни, в якому просила суд визнати неправомірними дії АТ «Альфа-Банк» зі звернення стягнення за іпотечним договором від 30 вересня 2008 року на предмет іпотеки трикімнатну квартиру загальною площею 109, 7 кв. м, житловою площею 60,9 кв. м, площа гаража 22,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з реєстрації 14 червня 2019 р. права власності з ОСОБА_2 на АТ «Альфа-Банк» та скасувати запис про право власності за номером 32042560 від 14.06.2019 11:21:31, державний реєстратор ЛубінськаО.М., КП «Енерго», а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47399516 від 19.06.2019 08:54:38, державний реєстратор ЛубінськаО.М., КП «Енерго», поновити право власності ОСОБА_2 на вищезазначену квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру загальною площею 109,7 кв. м, житловою площею 60,9 кв. м, площа гаража 22,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Судом ухвалено накласти обтяження у вигляді арешту на трикімнатну квартиру загальною площею 109,7 кв. м, житловою площею 60,9 кв. м, площа гаража 22,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - до набрання судовим рішенням по справі законної сили, а також заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищевказаного нерухомого майна.

Не погодившись з даною ухвалою суду, АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, посилаючись на її необґрунтованість, невідповідність чинному законодавству, фактичним обставинам, а також на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача АТ «Альфа-Банк» підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, надавши пояснення аналогічні відомостям, викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу у справі, суд, враховуючи наявність майнового спору між сторонами, обсяг позовних вимог позивача, вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру загальною площею 109,7 кв. м, житловою площею 60,9 кв. м, площа гаража 22,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - до набрання судовим рішенням по справі законної сили та заборони укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищевказаного нерухомого майна, оскільки наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову саме у вигляді арешту на зазначене нерухоме майно, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, або неможливо буде взагалі ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася.

Висновки суду щодо необхідності вжиття зазначених заходів забезпечення позову відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Переглядаючи ухвалу суду, колегія суддів виходить з того, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Частина 8 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Позивачкою у даній справі заявлено вимогу про визнання неправомірними дій АТ «Альфа-Банк» зі звернення стягнення за іпотечним договором від 30 вересня 2008 року на предмет іпотеки трикімнатну квартиру загальною площею 109, 7 кв. м, житловою площею 60,9 кв. м, площа гаража 22,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з реєстрації 14 червня 2019 р. права власності з ОСОБА_2 на АТ «Альфа-Банк», скасування запису про право власності за номером 32042560 від 14.06.2019р., вчиненого державним реєстратором КП «Енерго» Лубінською О.М., скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47399516 від 19.06.2019р. та поновлення права власності ОСОБА_2 на вищезазначену квартиру.

Предметом договору іпотеки та реєстраційної дії, яка оскаржується, є трикімнатна квартира загальною площею 109, 7 кв. м, житловою площею 60,9 кв. м, площа гаража 22,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Аналіз зазначених норм права та обставин, викладених в позовній заяві, свідчить про те, що фактично позивачкою заявлено позов, що виник із приводу нерухомого майна (трикімнатної квартири, загальною площею 109, 7 кв. м, житловою площею 60,9 кв. м, площа гаража 22,4 кв. м), що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Із тексту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивачка просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Положення ст. 149 діючого ЦПК України на відміну від положень ст. 151 ЦПК України в старій редакції передбачають, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити не тільки виконання рішення суду, але й ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи зазначене, а також підстави заявленого позову, що виник із приводу нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого відповідачі заперечують право позивачки на скасування реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк» та поновлення її права власності на дану квартиру, що свідчить про існування реального спору між сторонами, направленого на зміну права власності на квартиру АДРЕСА_2 , суд обґрунтовано дійшов висновку, що обраний позивачкою спосіб забезпечення позову відповідає вимогам співмірності, а не вжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або зробити неможливим виконання у подальшому рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_2 . Враховує колегія суддів також те, що не забезпечення позову може також ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про не співмірність обраного позивачкою виду забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно із предметом позову про визнання неправомірними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

При цьому колегія враховує те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Посилаючись на те, що забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на квартиру та забороною укладати усі види угод, пов`язаних з її відчуженням, порушує гарантоване Конституцією України право власності апелянта на цю квартиру, апелянт не конкретизував в чому полягають такі порушення. За таких обставин саме по собі накладення арешту на квартиру не позбавляє апелянта права володіння даним майном, не призводить до втручання у його господарську діяльність, проте позбавляє його права на відчуження даного майна у будь-який спосіб. Про намір АТ «Альфа-Банк» розпорядитися спірною квартирою свідчить також пред`явлення банком позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

При прийнятті остаточного рішення колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року