Справа № 487/8601/18
Провадження № 22 Ц- 812 /329/ 20 Головуючий першої інстанції: Щербина С.В.
Категорія- 27 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 березня 2020 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лівінського І.В.

Кушнірової Т.Б.

із секретарем - Біляєвою В.М.

з участю:

представника

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2019 р., ухвалене суддею Щербиною С.В. о 9 год. 20 хв. в приміщенні того ж суду у справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

19.12. 2018 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що за договором позики, укладеним 09.03.2017 р. надав відповідачу 14000 $.( далі $-міжнародний символ долара США) борг строком до 09.03.2018 р.

Того ж дня відповідач видав розписку, якою посвідчив наявність боргу та зобов`язався повернути його до 09.03.2018 р.

Свої зобов`язання за цим договором позичальник не виконав і станом на час звернення з позовом грошей не повернув, заборгувавши йому 389870 грн.60 коп.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив про стягнення зазначеної суми боргу а також 3% річних у розмірі 9183 грн. 46 коп.

Крім того, позивач просив про відшкодування інфляційних втрат у розмірі 24561 грн. 80 коп. та судових витрат, у розмірі 11236 грн. 16 коп. Зокрема, витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2019 р. постановлено про задоволення позову, за виключенням правничої допомоги, у відшкодуванні якої відмовлено у зв`язку з відсутністю доказів понесення цих витрат позивачем.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на необгрунтованість висновків суду щодо достовірності наданих доказів про наявність боргу та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики суд правильно виходив з того, що належними доказами доведено невиконання відповідачем боргового зобов`язання та що наявні підстави для його відшкодування за правилами ст. 1049 ЦК України із застосуванням заходів цивільно-правової відповідальності, передбачених ст. 625 ЦК України, щодо стягнення трьох відсотків річних.

В той же час, суд помилково вважав, що до позики, яка визначена у іноземній валюті мають застосовуватися правила Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ.

Крім того, суд безпідставно виходив з того, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи

З такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають наявним у справі доказам, дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Вирішуючи цивільні спори даної категорії, суди повинні беззастережно дотримуватися вимог ст. ст. 78, 81, 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо не доведено обставини, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення - для відхилення цих заперечень проти позову.

За положеннями статей 11, 14-15, 22, 185,203-205, 526, 610-611, 615, 622 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань) є договори, зміст яких не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчиненим у формі встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо закон потребує простої письмової форми договору, а сторони такої вимоги не додержалися, то за загальним правилом, це не має наслідком його недійсності, крім випадків прямо встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими, крім свідчень свідків, доказами.

Кожна із сторін вправі подати заяву про виключення з числа доказів, поданого іншою стороною та доданого до матеріалів справи доказу з мотивів сумніву у його достовірності чи фальшивості.

При цьому в залежності від обставин справи суд вправі, згідно з приписами ч .6 ст. 95 ЦПК України, за клопотанням сторін вимагати подання оригіналу письмового доказу.

Договір вважається правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірний (дійсний) договір породжує для сторін цивільні обов`язки, які повинні виконуватися належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання недопустима, якщо інше не передбачено умовами договору чи Законом.

Кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб.

Вищенаведені вимоги закону у повній мірі стосується і договорів позики.

Відповідно ж ст. ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 207 ЦК України вимога щодо письмової форми правочину вважається дотриманою, якщо його зміст зафіксовано не лише в одному або кількох документах, підписаних сторонами (стосовно юридичних осіб підпис суб`єктів, уповноважених на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, скріплюється печаткою), а й у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Письмовій формі відповідає правочин у електронному вигляді, якщо він вчинений із дотриманням вимог ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" і ЗУ "Про електронний цифровий підпис".

За чинним законодавством України в окремих випадках вимагається нотаріальне посвідчення правочинів щодо забезпечення виконання зобов`язань, а також його державна реєстрація.

В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України, розписка не є письмовою формою договору, а тому може бути лише письмовим доказом передачі позикодавцем грошей позичальнику.

Недотримання такої форми договору не тягне за собою його недійсність.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами з розстроченням, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

При цьому, за ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним обов`язку і, навпаки, знаходження такого документу у кредитора - засвідчує факти невиконання боржником зобов`язання.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Проте і в цьому випадку, рішення суду повинно доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими, крім свідчень свідків, доказами.

Воно не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що грошові кошти або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

При ухваленні рішення щодо укладення, умов та виконання позики, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77 і 78 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 09.03.2017 року між сторонами укладено усний договір позики за яким отримання грошей боржником підтверджено розпискою Із змісту розписки, які підписана боржником вбачається, що договір укладений без примусу (т.1 а.с-34)

В судове засідання під час розгляду справи по суті та в засідання під час перегляду заочного рішення відповідач не надав розписки, передбаченої ст. 545 ЦК України, яка б свідчила про повернення ним боргу та виконання боргового зобов`язання.

Враховуючи встановлене слід визнати, що суд обґрунтовано виходив з правомірності договору, укладеного 09.03.2017 р. та наявності невиконаного позичальником грошового зобов`язання.

В той же час визначаючи розмір боргу суд безпідставно застосував для переведення боргу в національну валюту курс долара станом на час звернення до суду.

Адже відповідно до вимог закону збитки, пов`язані з невиконанням грошового зобов`язання визначаються станом на час вирішення спору.

Крім того суд не врахував, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

За таких обставин та зважаючи на те, що розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи і він посилається на ці обставини в апеляційній скарзі, рішення в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні цієї частини вимог.

В частині визначення розміру боргу рішення підлягає зміні з наведенням у розрахунку курсу долара станом на час ухвалення нового рішення.

Так, відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 03.03.2020 року 1долар коштує 24 грн. 818 коп.

14000$х 24.818=347452 грн.

Оскільки річні позивач просив стягнути за період прострочення до часу звернення з позовом у розмірі 9183 грн. 46 коп. то в цій частині рішення також слід залишити без зміни, як таке, що не порушує прав відповідача.

Також відсутні підстави для скасування чи зміни рішення в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки в цій частині рішення не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про незаконність умов договору про проценти не заслуговують на увагу, оскільки на ці умови договору позивач не посилався та вимог про їх стягнення не заявляв, а відтак вони не були предметом позову.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2541 грн.69 коп. у відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -- задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2019 р. змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 347452 грн. у якості боргу за договором позики та 2541 грн. 69 коп. у відшкодування судового збору.

Це ж рішення в частині стягнення інфляційних втрат- скасувати і в цій частині вимог в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Це ж рішення в частині стягнення 9183 грн.46 коп. річних та в частині відмови у відшкодуванні витрат ОСОБА_3 на правничу допомогу - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду лише у випадках та з підстав, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: І.В. Лівінський

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складений 10.03. 2020 року.