Провадження № 2/193/523/20
У Х В А Л А

08 грудня 2020 року сел. Софіївка

Суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області Кащук Д. А. , ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області та Української Міжрегіональної Товарної Біржі, про незаконні дії рішення Софіївської селищної ради та дії землевпорядної організації щодо безкоштовного набуття права власності на земельні ділянки та визнання за позивачами права власності на земельні ділянки ,

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2020 року до суду звернулись позивачі з вищевказаною позовною заявою до Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області та Української Міжрегіональної Товарної Біржі, про про незаконні дії рішення Софіївської селищної ради та дії землевпорядної організації щодо безкоштовного набуття права власності на земельні ділянки.

Згідно позовної заяви просять визнати права власності на земельні ділянки площею 2, 0 га для ведення особистого селянського господарства за позивачами ; зобов`язати відділ землеустрою в особі виконавця ОСОБА_6 розпочати виготовлення проекту землеустрою на відведення на підставі безкоштовної приватизації у власність позивачів земельні ділянки відмічені у викопіюванні з кадастрової карти для ведення особистого селянського господарства площею по 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за межами села Трудолюбівка Софіївського району; відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, та розподілити і стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 4540,00 грн. ; звільнити позивачів від сплати судового збору у розмірі 4540,00 грн. згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" .

Дослідивши зміст позовної заяви, суддя вважає, що вона подана без додержання вимог, викладених в ст. ст.175 ЦПК України.

Згідно змісту позовних вимог позивачі просять, звільнити їх від сплати судового збору на підставі ст. 3 ч. 2 п. 13 ЗУ "Про судовий збір", а саме судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, але у прохальну частину позову не включають вимогу про визнання таких рішень незаконними.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 371/957/16-а від 22.01.2019 року сформувала правовий висновок про те, що справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. За правилами п. 1 ч. 2 ст.19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

За змістом положень ст. 122 Земельного кодексу Україниви рішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

За приписами ч. 6, 7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З аналізу наведених норм убачається, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Законодавчі норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до належних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з вищезазначених рішень.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її власність.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. ст.17КАС України вирішив, що:

положення п. «а», «б», «в», «г» ст.12ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

положення п. 1 ч. 1 ст.17КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Загальний порядок в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації врегульовані ст.118 Земельного кодексу України.

Таким чином суддя приходить до висновку, що позивачами невірно обраний спосіб захисту порушених прав та інтересів, крім того слід зазначити, що позивачами передчасно заявлено вимоги щодо визнання права власності на земельні ділянки площею 2,0 га кожному з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за межами с. Трудолюбівка, без визнання таких рішень такими щодо прийняті з порушенням чинного законодавства, який розглядається у порядку адміністративного судочинства.

В той же час судом враховується, що право позивача на звернення до суду за захистом порушених прав є абсолютним і позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту своїх порушених прав, оцінку правомірності якого суд дає виключно в нарадчій кімнаті.

Отже, дослідивши подану позовну заяву, встановлено, що позивачами заявлено вимоги майнового характеру (визнання права власності на земельні ділянки), але одночасно у позовній заяві не зазначено ціни позову, всупереч п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно- вартістю такого майна, однак до позовної заяви не додано підтвердження про грошову оцінку земельних ділянок, відповідно суд позбавлений визначити дійсну ціну позову та правильність сплати судового збору.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за позовну вимогу майнового характеру подана фізичною особою встановлена у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.1,2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з чим позивачу слід усунути недоліки заяви, які зазначені в ухвалі.

Керуючись ст. 175, 176, 185 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області та Української Міжрегіональної Товарної Біржі, про незаконні дії рішення Софіївської селищної ради та дії землевпорядної організації щодо безкоштовного набуття права власності на земельні ділянкита, визнання за позивачами права власності на земельні ділянки залишити без руху, надавши заявникам термін для усунення недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали, роз`яснивши, що при неусуненні недоліків до вказаного часу позовна заява буде рахуватися не поданою і повернута заявникам, в цьому разі немає перешкод для звернення з новою заявою до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя Д. А. Кащук