ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2619/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/42/20 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 606/2619/15-ц за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Банк Форум" на заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року, ухваленого суддею Малярчук В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про захист порушеного права та визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ«Банк Форум» про захист порушеного права та визнання договору недійсним.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказував, що умови оспорюваного кредитного договору порушують його права як споживача. Зокрема зазначав, що в кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту. Також стверджував, що йому не було надано окремий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Окрім того вказував, що його не було повідомлено про покладання на нього валютних ризиків за кредитним договором, що свідчить про порушення його прав на необхідну, доступну та своєчасну інформацію про продукцію(послугу), належну якість продукції та обслуговування. Також, позивач посилався на несправедливість п.2.10 Кредитного договору, згідно якого встановлено плату Банку за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування, оскільки вважає, що дана умова кредитного договору несправедлива, так як встановлює платіж за дії, які Банк здійснює на власну користь.

Враховуючи наведене, просив суд визнати порушеними його права як споживача фінансової послуги за кредитним договором № 147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «Банк Форум», визнати недійсним кредитний договір № 147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «Банк Форум».

Заочним рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року вищевказаний позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року з додатками укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «Банк Форум».

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2016 року заяву ПАТ Банк Форум про перегляд заочного рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Банк Форум про захист порушеного права та визнання договору недійсним залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2017 року стягнуто з ПАТ Банк Форум 487 грн 20 коп. судового збору в дохід держави.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, від ПАТ Банк Форум поступила апеляційна скарга, в якій відповідач просив заочне рішення суду скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

У доводах апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивач ОСОБА_1 підписав оспорюваний договір кредиту, що свідчить про його обізнаність щодо умов кредитування, вартість кредиту, інші супутні послуги і тарифи, значення реальної процентної ставки, а також графік погашення кредиту із зазначенням дати і суми платежів. А тому, на думку апелянта наведене свідчить про відсутність порушення прав позивача під час укладення сторонами оспорюваного договору.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ "Банк Форум" відхилено. Заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Банк Форум» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Встановлено, що ПАТ Банк Форум припинив свою діяльність 04 липня 2019 року, що підтверджується відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань.

Відповідно до положень частини першої статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

17 лютого 2020 року ТОВ Фінансова компанія " Інвест- Кредо" подала на адресу Тернопільського апеляційного суду документи про те, що на підставі договору № 772-Ф про відступлення прав вимог від 09 жовтня 2017 року ПАТ Банк Форум відступив кредит за № 147/08/26-СLN від 29.05.2008 року ТОВ Фінансова компанія Інвест Кредо, що підтверджується актом прийому передачі Права Вимоги згідно Договору № 772-Ф про відступлення(купівлі-продажу) прав вимоги від 09 жовтня 2017 року. Договором про відступлення прав за іпотечним договором від 09 жовтня 2017 року ПАТ Банк Форум відступив ТзОВ Фінансова компанія Інвест Кредо всі права вимоги за кредитним договором №147/08/26-СLN від 29.05.2008 року, разом з усіма додатками до нього, який посвідчено нотаріально.

12 жовтня 2017 року ТОВ Фінансова компанія Інвест Кредо уклала із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, яким первісний кредитор відступає новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги Первісного кредитора до позичальника та іпотекодавця, зазначених у Додатку №1 до цього Договору.

Згідно Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 12 жовтня 2017 року ТзОВ Фінансова компанія Інвест Кредо передала ОСОБА_2 , всі права вимоги за Кредитним договором №147/08/26-СLN від 29.05.2008 року, разом з усіма додатками до нього, який посвідчено нотаріально.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року ОСОБА_2 залучена до справи як правонаступник ПАТ Банк Форум за кредитним договором №147/08/26-СLN від 29 травня 2008 року.

Під час повторного розгляду справи апеляційним судом відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судове засідання учасники справи не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим листом про вручення йому судової повістки.

Правонаступник відповідача ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному сайті Судової влади України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю- доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ПАТ Банк Форум, правонаступником якого є ОСОБА_2 , підлягає до часткового задоволення .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача, як споживача, були порушені під час укладання кредитного договору, а тому прийшов до висновку, що наведені обставини є достатніми для визнання кредитного договору недійсним повністю з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України та статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також договору іпотеки з підстав, встановлених частиною другою статті 548 ЦК України.

З таким висновком суду в повній мірі не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

За положеннями ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1 статті 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2008 року між акціонерним комерційним банком Форум (правонаступником якого є ПАТ Банк Форум) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №147/08/26 CLNv на відкриття відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі з кредитом лімітування 80 000 дол. США під 13,5 % річних строком до 28 травня 2018 року(а.с.7-8, т.1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 травня 2008 року між позивачем та банком укладено іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку передано нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 .

30 травня 2008 року, 25 червня 2009 року та 06 липня 2009 року укладено договори, якими внесено зміни до вищевказаного кредитного договору, зокрема щодо зменшення ліміту кредитування та розміру річних відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до п.2.10 кредитного договору №147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник сплачує банку кошти в розмірі 2 проценти від суми кредиту.

Згідно п 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, встановлено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч.2 п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач.

Крім того, відповідно до п.14 вказаної постанови, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.3.2 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках (п.3.4 розділу 3 Правил).

Відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Пунктом 5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року містить інформацію про суму кредиту, строк його повернення, призначення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), а також забезпечення кредиту.

Отже, між сторонами був укладений кредитний договір з якого вбачається, що спірний договір підписаний його сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі та ОСОБА_1 , на момент укладення договору, не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору. Також позивачем не доведено, що під час укладення кредитного договору йому не була надана повна інформація щодо кредиту, чи що при підписанні договору його введено в оману та приховано сукупну вартість кредиту у зв`язку із чим він не зміг оцінити доцільність отримання кредиту на таких умовах.

З огляду на вказане вище у сукупності, висновок суду першої інстанції про невідповідність оспорюваного кредитного договору в цілому, відповідно до вимог статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним.

Як вбачається із спірного кредитного договору, банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування - 80 000 дол. США, у вказаному кредитному договорі передбачено строк кредитування, процентна ставка за користування кредитом, строки сплати платежів.

Тобто, у самому договорі визначено строки і суми погашення, порядок їх нарахування та відповідальність за невиконання.

Оскільки, ОСОБА_1 підписав кредитний договір та договір № 1 про внесення змін до кредитного договору, то вказане свідчить про його обізнаність про умови кредитування, вартість кредиту та про інші супутні послуги та тарифи, детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки, графік його погашення із зазначенням дати та суми платежів.

Відповідно до п.7.2 кредитного договору від 29 травня 2008 року №147/08/26 KLNv він відображає повне розуміння сторонами предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі.

З наведеного слідує, що умисел ОСОБА_1 був реально направлений на отримання кредиту в іноземній валюті і таке його зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів. Будь-яких застережень до договору він не заявляв.

Як вбачається з матеріалів справи позивач,після підписання договору здійснював погашення кредиту відповідно до його умов, шляхом сплати щомісячних платежів(а.с.142 т.1). Отже, позивач договір визнавав та виконував на визначених ним умовах, починаючи з 2008 року з наступними змінами та додатковим договором.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, уклавши спірний кредитний договір, позивач та відповідач досягли згоди щодо істотних умов договору та відповідно погодили істотні умови, підписавши даний договір з наступними змінами та додатковими угодами.

Посилання в позовній заяві на те, що кредитором було порушено положення Закону України Про захист прав споживачів та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, якими обумовлено порядок та умови укладення договорів про споживчий кредит, не заслуговують на увагу, оскільки позичальником не надано доказів того, що ним перед укладенням договору та отримання кредитних коштів не було отримано всю необхідну інформацію, яка б була достатньою для формування свідомого вибору та вільного волевиявлення при укладенні оскаржуваного правочину.

Крім того, у разі незгоди з вказаними умовами кредитного договору ОСОБА_1 мав можливість скористатись своїм правом, визначеним п. 6 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору без пояснень причин.

Проаналізувавши підстави звернення до суду, норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного позивачем договору, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано виходив з наявності правових підстав для визнання недійсними оспорюваного договору в цілому на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, судом першої інстанції не взято до уваги, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень, недійсними.

Так у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Пунктом 2.10 оспорюваного договору визначено, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку кошти в розмірі 2 % (два) процента від суми кредиту.

За змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Дана правова позиція, закладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі №695/3474/17.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд, приходить до висновку, що спірний договір у зазначеній вище частині (обов`язку сплати позичальником на користь банку комісії) містить несправедливі та дискримінаційні умови, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Отже, колегія суддів вважає, що за вказаних обставин наявні підстави для визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення комісійної винагороди банку за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування заочного рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ Банк Форум про захист порушеного права та визнання договору недійсним. Визнати недійсним пункт 2.10. Кредитного договору №147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Форум». В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Форум", правонаступником якого є ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про захист порушеного права та визнання договору недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсними пункт 2.10. Кредитного договору №147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційний банком «Форум».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 10 березня 2020 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Хома М.В.