Справа №522/7942/17
Провадження №2/522/1988/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Приморський районний суд м. Одеси:

в складі: головуючої судді Домусчі Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І

розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 законним представником якої є ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Наталія Володимирівна, про встановлення факту спільного проживання, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус ОМНО Білоусова Наталія Володимирівна, про визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

До суду 27 квітня 2017 року надійшов позов ОСОБА_1 , уточнений 22.06.2017 року(а.с.43), та збільшено позовні вимоги заявою від 03.09.2018 року, пред`явлений до ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Наталія Володимирівна, за яким просив встановити факт проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , з грудня 2008 року до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька на квартиру АДРЕСА_1 .(а.с.194-196).

В обґрунтування позову посилався на те, що його бабусі, ОСОБА_6 , належала квартира АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 бабуся позивача померла, та на момент її смерті батько позивача ОСОБА_5 проживав разом із нею, а отже позивач вважає, що його батько прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Вказував, що у вказаній квартирі разом із батьком ОСОБА_5 проживав його брат ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його батько звернувся до приватного нотаріуса Ганченко О.М. із заявою про прийняття спадщини після померлого брата, проте через відсутність правовстановлюючого документу виникли труднощі з оформленням свідоцтва про право на спадщину. Між тим, батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встигши оформити права на спадщину. Займаючись оформленням спадкових прав на майно, що залишилось після смерті батька, позивачу стало відомо про існування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2012 року у справі №1522/22658/12 за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої доньки до Одеської міської ради, третя особа : ПРА ОМР про визнання права власності у порядку спадкування за законом, за яким за ОСОБА_8 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Між тим, вказане рішення вважає таким, що порушує його права та інтереси, а його батько ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_7 ..

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Ільченко Н.А..

Ухвалою суду від 23.06.2017 року провадження у справі було відкрито.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 про звільнення ОСОБА_9 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_9 ОСОБА_10 , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 05 травня 2018 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.07.2018 року.

До суду 09.07.2018 року надійшов зустрічний позов ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 , пред`явлений до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус ОМНО Білоусова Наталія Володимирівна, за яким просила визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 ; встановити порядок виконання рішення суду, за яким визначити, що вказане рішення суду є підставою для внесення запису про реєстрацію права власності на квартиру (т.1, а.с.134-166).

В обґрунтування зустрічного позову посилалась на те, що померла ОСОБА_6 була бабусею ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_6 заповіту складено не було, отже потенційними спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є діти померлої - ОСОБА_7 (батько ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 (батько ОСОБА_1 ). Останні до нотаріальної контори разом із заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтв про отримання спадщини не отримували. ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на час її смерті проживав разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . У свою чергу батько позивача за первісним позовом ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав за іншою адресою та з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса не звертався, а також позивач за зустрічним позовом вважає, що останній є таким, що не прийняв спадщину після смерті матері. ІНФОРМАЦІЯ_3 батько ОСОБА_4 помер. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 як законний представник їх малолітнь доньки ОСОБА_4 спадкоємця першої черги звернулась до приватного нотаріуса Філімонової Г.В. із нотаріально посвідченою заявою від 23.12.2011 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 . Приватним нотаріусом ОМНО Філімоновою Г.В. було відкрито спадкову справу №1/2012, однак нотаріусом роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. За викладених обставин звернулась до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року зустрічний позову ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 був прийнятий до провадження та підготовче засідання призначено на 03.09.2018 року.

До суду 03.09.2018 року надійшов відзив на позов від представника ОСОБА_1 адв. ОСОБА_11 (т.1, а.с.182-193), згідно якого заперечував проти зустрічного позову та просив відмовити, заперечував той факт, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_7 , оскільки свідоцтво про народження № НОМЕР_1 від 05.12.2003 року, видане державним реєстратором штату Міннесота США, є не апостильованим, також не надано доказів його легалізації в Україні. Жодних відомостей щодо реєстрації народження дитини ОСОБА_7 в реєстрі актів цивільного стану України не міститься. Впродовж свого життя ОСОБА_7 неодноразово говорив, що не має дітей. Окрім того, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано в 2001 році, після чого ОСОБА_3 виїхала проживати до США та дитина ( ОСОБА_4 ) народилась лише через 2.5 року, а отже заперечував факт того, що дитина є спадкоємницею ОСОБА_7 .. Також наполягав на тому, що батько позивача ОСОБА_5 проживав за адресою АДРЕСА_1 , разом із братом та матір`ю з грудня 2008 року, а отже є таким, що фактично прийняв спадщину.

Протокольною ухвалою суду від 03.09.2018 року судом було прийнято до розгляду збільшення первісних позовних вимог. Розгляд справи було відкладено на 05.11.2018 року.

До суду 02.11.2018 року надійшла відповідь на відзив первісного позивача від адвоката Лашкевича Д.В. (т.1, а.с.207-238), з посиланням на те, що Україна та США є підписантами Гаазької Конвенції від 05 жовтня 1961 року, а отже свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , видане 19.12.2003 року в штаті Міннесота, США, і апостильоване в країні видачі державним реєстратором штату Міннесота ОСОБА_12 , повністю визнається та є дійсним на всій території Україні та додаткової легалізації не потребує. Окрім того, повторна державна реєстрація факту народження дитини в компетентних органах України діючим законодавством не передбачено та відповідно не передбачено внесення цього факту до державного реєстру актів цивільного стану громадян. Додатково посилався на те, що протягом тривалого періоду ОСОБА_7 без жодних звагань визнавав себе батьком дитини та приймав участь у вихованні доньки, про що свідчать фотократки, довідки з дитячого садку, нотаріальні заяви на дозвіл виїзду дитини. Окрім того, ані первісний позивач ОСОБА_1 , ані батько первісного позивача ОСОБА_5 не мали та не мають право на оспорювання батьківства після смерті особи, яка була записана батьком дитини. Окрім того, в рамках справи №1522/16059/12 ОСОБА_5 сам свідчив, що ніколи не проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, і, пропустивши встановлений 6-місячний строк для прийняття спадщини, не прийняв її своєчасно, і просив поновити строк, а отже не набув права на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_6 .. За правилами ст.ст.1258, 1261 ЦК України, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , є тільки його донька.

Розгляд справи 05.11.2018р. був відкладений на 26.11.2018р. у зв`язку з відрядженням судді.

26.11.2018 року суд, задовольнивши клопотання представників сторін, зобов`язавши відповідача надати оригінал нотаріальної заяви та фотокарток, витребувавши для огляду матеріали судової справи №1522/16059/12, відкладав розгляд справи на 21.01.2019 року.

Ухвалою суду від 10.01.2019 року за клопотанням представника відповідача витребувано докази у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Галини Василівни.

21.01.2019 року розгляд справи відкладено на 11.03.2019 року у зв`язку з відсутністю відповіді на ухвалу суду про витребування доказів.

До суду 08.02.2019 року надійшов лист приватного нотаріуса Філімонова Г.В. (т.2, а.с.36), згідно якого повідомила про неможливість надання заяв, якими ОСОБА_7 надавав свою згоду на тимчасовий виїзд своєї доньки ОСОБА_4 за кордон у супроводі її матері ОСОБА_3 (або у супроводі інших осіб), оскільки зберігання таких документів не передбачено.

11.03.2019 року розгляд справи відкладено на 04.06.2019 року у зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 04.06.2019 року було розглянуто та задоволено клопотання представника відповідача, витребувано докази у приватного нотаріус Філімонова Г.В..

Розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін відкладено на 18.06.2019 року.

Через невиконання ухвали суду від 04.06.2019 року про витребування доказів розгляд справи відкладено на 20.06.2019 року.

На виконання ухвали суду від 04.06.2019 року приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. було надано завірені копії записів у реєстрі нотаріальних дій щодо засвідчення справжності підписів (т.2, а.с.82).

Ухвалою суду 20.06.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 19.09.2019 року.

У судовому засіданні 19.09.2019 року були присутні позивач та його представник ОСОБА_11 , представник відповідача ОСОБА_13 ..

Позивач у судовому засіданні пояснив, що він та його батько ОСОБА_5 у 2008 році переїхали до його бабусі (матері батька) - ОСОБА_6 , яка померла в 2009 році. До цього він проживав зі своєю матір`ю. Разом із ними проживав також брат батька ОСОБА_7 , який помер в 2011 році. Квартира трикімнатна, то вони з батьком займали одну кімнату, його дядько іншу, а бабуся прохідну. Почавши оформлювати свої спадкові права після смерті свого брата, батько отримав відмову через відсутність правовстановлюючих документів, пізніше він подав відповідний позов до суду, проте помер у 2012 році, так і не оформивши спадкові права на квартиру. Вказував, що повернувшись після того, як він, ОСОБА_1 , поїхав оформлювати свої спадкові права стосовно спадщини батька, він не зміг попасти до квартири, були змінені замки та в квартирі опинилась ОСОБА_3 яка повідомила, що вона мати доньки його померлого дяді (брата батька). Пізніше, йому стало відомо, що ОСОБА_3 звернулась до суду з відповідним позовом про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом. Відповідне заочне рішення суду за позовом ОСОБА_3 було скасовано в апеляційні інстанції.

Представник позивача посилався на те, що брати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 фактично прийняли спадщину після смерті їх матері, а ІНФОРМАЦІЯ_5 році брат батька позивача помер і там залишився проживати лише ОСОБА_5 із позивачем ОСОБА_1 .. Із моменту смерті брата батько позивача звертався до приватного нотаріуса за оформленням спадщини, проте через відсутність правовстановлюючих документів права на спадщину не оформив. Після чого він звернувся до суду, проте справа не була розглянута, оскільки батько позивача помер. Заперечував проти зустрічного позову, посилаючись на те, що належних доказів із боку відповідачів на підтвердження того, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_7 , реєстрації народження дитини в компетентних органах на території України проведено не було, а тому вважає, що відсутні юридичні підстави будь-яких вимог із їх сторони на спадкове майно.

Представник відповідачки у судовому засіданні заперечував проти первісного позову та підтримав зустрічні позовні вимоги, із посиланням на те, що дійсно позивачка розірвала шлюб із ОСОБА_7 , проте фони фактично після цього підтримували стосунки і ОСОБА_4 є його донькою, про її народження вони не розповсюджувались, але про це знала його мати, та ОСОБА_7 приймав активну участь у вихованні доньки, він бував у дитячому садку, разом проводили певний час,про що свідчать також фотографії,надані суду, він надавав заяви нотаріально посвідчені, про свою згоду на виїзд доньки за кордон. При цьому заперечував посилання позивача та його представника за первісним позовом із приводу того, що батько позивача проживав за адресою: АДРЕСА_1 , посилався на те, що в самому позові ОСОБА_5 була вказана інша адреса реєстрації та проживання, та згідно довідки ОСББ «Аркадія» в спірній квартирі був зареєстрований лише ОСОБА_7 , отже фактично лише він прийняв спадщину.

По справі було оголошено перерву до 28.11.2019 року.

У судовому засіданні 28.11.2019 року були присутні представник позивача ОСОБА_11 представники відповідача ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , не з`явився приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Наталія Володимирівна.

У судовому засіданні надала свої пояснення свідок ОСОБА_15 .. У зв`язку з неявкою інших свідків, розгляд справи був відкладений на 29.01.2020 року.

У судове засідання призначене на 29.01.2020 року з`явився представник ОСОБА_3 ОСОБА_14 , заявив клопотання про витребування доказів по справі, а саме, просив суд витребувати у приватного нотаріуса ОМНО Філімонової Г.В. належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Радулов В.В., заявив клопотання про витребування доказів по справі, а саме, просив суд витребувати у приватного нотаріуса ОМНО Ганченко О.М. та приватного нотаруса ОМНО Булоусової Н.В. належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також у судовому засіданні була присутні ОСОБА_3 , яка первісні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, посилалась на те, що ОСОБА_7 був батьком її дитини доньки ОСОБА_4 , та з приводу спадкування майна вона зверталась до суду, оскільки нотаріусом було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів та рішенням суду (с. ОСОБА_16 ) їх позов було задоволено, визнано право власності на квартиру в порядку спадкування за законом. На підставі вказаного рішення вона зареєструвала за собою право власності на квартиру. Вказувала, що брат її колишнього чоловіка ОСОБА_5 (батько позивача) , з яким вона була добре знайома та який вів не зовсім чемний образ життя, казав їй, що має намір успадкувати квартиру після брата та також звернувся до суду, проте не встиг, оскільки помер у 2012 році. При цьому, відповідну заяву про прийняття спадщини вона, ОСОБА_3 , в інтересах дитини подала раніше. Також посилалась на те, що брати були у поганих стосунках між собою, оскільки ОСОБА_5 був наркоманом та в квартирі проживали лише мати та ОСОБА_7 , брата туди не пускали, вона ж була у добрих стосунках та, хоч і не проживала у квартирі потсійно, приходила туди разом із дитиною. На запитання адвоката Радулова В.В. пояснила, що була у шлюбі з ОСОБА_7 з 12 квітня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини вона народила ІНФОРМАЦІЯ_7 та зареєструвала її народження в ОСОБА_17 , США, куди ОСОБА_7 передав відповідну заяву. ОСОБА_18 помер у 2011 році та саме вона поховала його, після чого почала проживати у спірній квартирі постійно. Посилалась на те, що ОСОБА_7 визнавав себе батьком доньки та надав свою згоду на виїзд дитини, вони разом відводили її до дитячого садка, є спільні фотознімки із дитячих виступів. За викладених обставин просила задовольнити її позов, вказувала, що після смерті батька у дитини залишилась лише спірна квартира.

Ухвалою суду від 29.01.2020 року були розглянуті та задоволенні клопотання представників ОСОБА_14 та ОСОБА_11 про витребування доказів.

Розгляд справи відкладено на 21.02.2020 року.

На виконання ухвали суду від 29.01.2020 року до суду були надані витребувані докази, а саме копія спадкової справи №1/2012 (т.1, а.с.126-168).

19.02.2020 року до суду надійшов лист приватного нотаріуса ОМНО Ганченко О.М., яким повідомлено про не заведення спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 (т.2, а.с.169).

Розгляд справи 21.02.2020 року був відкладений на 25.02.2020 року у зв`язку з неявкою представника позивача ОСОБА_11 .

У зв`язку з неявкою сторін 25.02.2020 року розгляд справи відкладено на 26.02.2020 року.

У судовому засіданні 26.02.2020 року були присутні представник позивача ОСОБА_11 , відповідачка ОСОБА_3 та її представники адв. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , не з`явився приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Наталія Володимирівна (у матеріалів справи наявна її заяви, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності).

Представника позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, указаних у позові. Посилався на те, що позивач проживав в квартирі разом із батьком ОСОБА_5 (який був позашлюбним сином ОСОБА_6 ), дядьком ОСОБА_7 та бабусею ОСОБА_6 .. Після смерті бабусі його батько та брат залишились проживати у квартирі, отже фактично прийняли спадщини, а після смерті в 2011 році його дядька ОСОБА_7 у квартирі залишився проживати його батько, позивач у справі періодично мешкав разом із батьком. Після смерті батька позивача в 2012 році, з`явилась ОСОБА_3 , яка змінила замки та опечатала квартиру. Посилався на те, що батько позивача намагався оформити свої спадкові права на квартиру, проте через відсутність правовстановчих документів йому було відмовлено нотаріусом, він звернувся до суду , проте через смерті в 2012 році його позов розглянуто не було. Заперечував проти задоволення зустрічних вимог, не визнавав той факт, що ОСОБА_19 є донькою ОСОБА_7 ..

Відповідачка разом із представниками позовні вимоги первісного позову не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на те, що батько позивача в квартирі ніколи не проживав та не був зареєстрований. Фактично спадщину прийняв лише ОСОБА_7 батько ОСОБА_19 , а тому вона є єдиним спадкоємцем першої черги.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Управлінням з питань розподілу житла Виконкому Одеської Міської Ради від 13.08.1999 року. Право власності було зареєстроване у БТІ 13.08.1999 року (т.1, а.с.20).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 810 від 02.02.2009 року (т.1, а.с.11).

Складених заповітів від імені ОСОБА_6 судом встановлено не було.

ОСОБА_6 була матір`ю ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . (а.с.152). про що свідчить свідоцтво про народження ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2421 від 11.10.2011 року (т.1, а.с.155).

ОСОБА_7 за життя не було складено заповіту та/або спадкового договору, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №30274657 від 24.04.2012 року.

Також із матеріалів справи вбачається, що у період з 12.04.2001 року по 20.07.2001 року ОСОБА_7 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .. Між тим, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась донька ОСОБА_4 , народження якої зареєстровано в штаті Міннесота, США, про що 19.12.2003 року видано свідоцтво про реєстрацію акта цивільного стану за №S22-001571148, апостильоване в країні видачі державним реєстратором штату Міннесота ОСОБА_20 . ОСОБА_21 відповідно до вимог та умов Гаазької Конвенції від 05.10.1961 року. До суду було надано нотаріально засвідчений переклад вказаного свідоцтва а також оглянуто його оригінал (т.2, а.с.130-131). Також суду надано нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. заяву ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 19.12.2006р про наданнями як батьками дитини ОСОБА_4 на тимчасову поїздку за кордон до ОСОБА_22 (а.с.224, 36 т.2) , копії завірені записів у реєстрі дій щодо засвідчення справжності підписів 9а.с.68-81 т.2), та фотографії (а.с.12-14 т.2).

Дійсність вказаного свідоцтва сторонами не спростована. При цьому, судом не приймаються до уваги посилання представника позивача за первісним позовом із приводу того, що вказане свідоцтво про народження ОСОБА_4 не апостильоване в Україні, окрім того відомості щодо її народження не внесено відповідними органами реєстрації актів цивільного стану в Україні, оскільки проведення вказаних дій не є необхідним, що підтверджується листом Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області від 17.10.2018 року №Л-1671-081/11-а (т.1, а.с.223).

Окрім того, батьківство ОСОБА_7 відносно доньки ОСОБА_4 не спростовано сторонами.

ОСОБА_3 , як законний представник єдиного спадкоємця першої черги доньки померлого ОСОБА_2 у встановлений законом строк 27 січня 2012 року звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 (т.1, а.с.158).

Приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. відкрито спадкову справу №1/2012. При оформленні спадкової справи отримані офіційні підтвердження, що ОСОБА_7 є сином ОСОБА_23 , спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не відкривалася, що підтверджується витягами з реєстрів.

На запит нотаріуса Філімонової Г.В. у Виконкомі Одеської міської ради щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності було відмовлено, оскільки дублікат може отримати тільки власник.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу, також було відмовлено, тому що в неї відсутні правовстановлюючі документи та було запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав (т.2, а.с.153).

У вересні 2012 року ОСОБА_3 як представник малолітньої ОСОБА_4 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Одеської міської ради, третя особа ПРА ОМР як органу опіки та піклування, про визнання права власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 (справа №1522/22658/12).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2012 року позовну заяву ОСОБА_24 в інтересах якої звернулася ОСОБА_3 , яка є законним представником неповнолітньої доньки до Одеської міської ради, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання права власності у порядку спадкування за законом задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_24 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом (т.1, а.с.163-165).

На підставі вказаного заочного рішення суду від 15.11.2012 року право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2013 року, номер запису 289166.

Між тим, зазначене заочне рішення суду від 15.11.2012 року було скасовано судом апеляційної інстанції постановою від 03.07.2018 року та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_24 інтересах якої звернулася ОСОБА_3 , яка є законним представником неповнолітньої доньки до Одеської міської ради, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання права власності у порядку спадкування за законом (т.1, а.с.187-189).

Також суд вбачає, що з відповідним позовом про визнання права власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 до Приморського районного суду м. Одеси 06.07.2012 року звертався ОСОБА_5 (справа 1522/16059/12 (с. ОСОБА_25 )), проте ухвалою суду від 10.08.2012р. позов залишено без розгляду за заявою представника позивача. З наданої копії позову (а.с.231)вбачається, що ОСОБА_5 зазначав місце проживання АДРЕСА_2 та мотивував позов тим. Що після смерті ОСОБА_6 спадщину успадкував ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (т.1, а.с.13), у зв`язку з чим вказаний цивільний позов судом розглянутий не був.

Відомостей щодо відкриття спадкової справи відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

Позивач ОСОБА_1 був рідним сином ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про народження позивача серії НОМЕР_3 від 25.04.1996 року (т.1, а.с.16).

Суд вбачає, що приватним нотаріусом ОМНО Білоусовою Н.В. постановою від 27.04.2017 року було відмовлено ОСОБА_1 в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючих документів (т.1, а.с.25).

Листом від 20.07.2017 року приватний нотаріус Білоусова В.В. повідомила, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 спадкова справа нею не заводилась (т.1, а.с.161). Тому суд не приймає до уваги копію заяви ОСОБА_5 посвідчену нотаріально 20.02.2012р. адресовану до компетентних органів з приводу приймання ним спадщини після смерті брата.(а.с.228).

Саме у зв`язку з відмовою в оформленні спадкових прав на спірну квартиру через відсутність правовстановчих документів ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним позовом із посиланням на те, що його батько ОСОБА_5 із 2008 року проживав в спірній квартирі разом із матір`ю ОСОБА_6 та братом ОСОБА_7 та фактично прийняв спадщину після смерті матері та брата згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У свою чергу він як син померлого ОСОБА_5 є спадкоємцем даної квартири.

Згідно зустрічних позовних вимог, ОСОБА_4 була донькою ОСОБА_7 , який на момент смерті ОСОБА_6 проживав у спірній квартирі та прийняв її у спадщину згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, а тому є єдиною спадкоємницею вказаної квартири.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до роз`яснень ВССУ, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК.

Пунктом 23 Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», викладена правова позиція в якій зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Що не заперечується та визнається сторонами, ОСОБА_7 з 26 січня 2000 року був зареєстрований та проживав разом із ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить копія 11 сторінки паспорту ОСОБА_7 , довідки ОСББ «Аркадія» №95 від 11.09.2012 року, №11 від 20.03.2018 року, №19 від 04.09.2018 року та засвідчений печаткою ОСББ «Аркадія» акт б/н від 18.09.2018 року, складений мешканцями будинку.

У свою чергу ОСОБА_5 батько позивача був зареєстрований за іншою адресою АДРЕСА_2 , вказана адреса зазначена ним в нотаріально посвідченій приватним нотаріусом ОМНО Ганченко О.М. письмовій заяві ОСОБА_5 від 20.02.2012 року (щодо прийняття спадщини після свого брата ОСОБА_7 ) та в нотаріально посвідченій приватним нотаріусом ОМНО Ганченко О.М. довіреності Циколана О.М. від 20.02.2012 року серії ВРО №827776.

Зазначена адреса вказана ОСОБА_5 і в своєму позові до Одеської міської ради від 06.07.2012 року (справа №1522/16059/12). Окрім того, в самому позові ОСОБА_5 визнавав той факт, що спадщину після смерті ОСОБА_6 фактично прийняв його брат ОСОБА_7 , оскільки був зареєстрований та мешкав у вказаній квартирі (т.1, а.с.231).

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є матір`ю позивача ОСОБА_1 .. Зазначила, що з ОСОБА_3 ніколи не були знайомі та зустрілись із нею лише після того, як не змогли попасти до квартири, дізнались від консьєржки, що квартира була опечатана виконавцем разом із ОСОБА_3 .. Вказувала, що навіть, коли брат її чоловіка ОСОБА_7 був у зареєстрованому шлюбі, він продовжував жити разом із матір`ю. Вказувала, що через 2,5 місяці вони вирішили розірвати шлюбу та на її розпитування ОСОБА_7 вказав, що це була помилка. Посилалась на те, що мирно розірвати шлюб не вдалось, тому ОСОБА_7 звернувся до суду з відповідним позовом, вказувала, що свідоцтво про шлюб залишилось у його дружини, а тому вважає, що остання його вивезла в США, за яким у подальшому зареєструвала ОСОБА_7 як батька дитини (в 2003 році). Про все це свідку відомо зі слухів. Вказувала, що ОСОБА_7 ніколи не виїжджав до Америки, він навіть не мав закордонного паспорту. Зі слів ОСОБА_18 та свекрові ОСОБА_6 свідку відомо, що він ніколи не давав згоди на визнання його батьком дитини. При цьому свідку нічого не відомо з приводу того, що ОСОБА_7 давав будь-які згоди на виїзди дитини за кордон.

Також свідок пояснила, що ОСОБА_5 батько позивача, був її колишнім чоловіком та вони разом мешкали до 2000 року, а після її розлучення їх спільний син ОСОБА_26 (позивач у справі) залишився проживати разом із нею, а її чоловік ОСОБА_27 почав проживати сам за адресою: АДРЕСА_3 , а потім коли продав квартиру за вказаною адресою, проживав, то у друзів, то разом із матір`ю ОСОБА_6 і незадовго до своєї смерті (десь в 2007 році) його мати забрала ОСОБА_5 до себе. Вказувала, що через те, що вона часто мала відрядження за кордон, то залишала сина (позивача) у свекрові ОСОБА_6 , то з нянею. Після смерті свекрові в квартирі залишились проживати лише ОСОБА_18 та ОСОБА_27 , її син часто бував із ними. В 2011 році помер брат її колишнього чоловіка та його похоровав саме ОСОБА_5 і продовжував проживати у квартирі сам. На запитання адвоката зазначила, що ОСОБА_6 із метою збереження квартири не захотіла прописати в ній сина ОСОБА_5 , оскільки останній вів такий образ життя, що все продавав. Після смерті ОСОБА_5 (похоронами займалась вона та його друзі), вона разом із сином прийшли до квартири, забрати речі, проте попасти до неї змогли, вона була опечатана.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Між тим, враховуючи встановлені обставини та наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про недоведеність тверджень та посилань первісного позивача на спільне проживання його батька ОСОБА_5 з грудня 2008 року по 20 липня 2012 року разом із матір`ю та братом за адресою АДРЕСА_1 , оскільки такі обставини свого належного підтвердження за розглядом справи не знайшли. Таким чином, у цій частині позовних вимог ОСОБА_1 суд відмовляє.

З огляду на викладене, суд вбачає, що зазначену квартиру фактично прийняв у спадщину після померлої матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , оскільки був зареєстрований та постійно мешкав у вказаній квартирі з січня 2000 року, сплачував за отримані комунальні послуги, що підтверджується копією паспорту померлого та довідкою з місця проживання від 13.03.2012 року.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 не оформив свідоцтво на спадщину після померлої матері, оскільки не зберігся оригінал правовстановлюючого документу Свідоцтва про право власності на померлу ОСОБА_6 ..

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки, відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, то, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визначається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, відповідно до норм ст. ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, ОСОБА_4 є спадкоємницею першої черги за законом спадкоємця ОСОБА_7 , з огляду на викладене, зважаючи на те, що її право на спадкове майно (спірну квартиру) оспорюється, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 , та задовольняє частково та вважає, що відповідач має право на судовий захист її законних прав та інтересів шляхом визнання права власності на спадкове майна з урахуванням затвердженого у встановленому законом порядку в контексті ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та позов є обґрунтованим.

Суд відмовляє в частині вимог ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 щодо встановлення порядку виконання рішення суду за яким визначити, що вказане рішення суду є підставою для внесення запису про реєстрацію права власності на квартиру, оскільки дане питання врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та вирішенню в позовному провадженні не вимагається.

Керуючись ст.ст. 10, 15-16, 319, 321, 328, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1262, 1264, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 51, 78, 76-81, 82, 84, 89, 142, 210, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2049/ed_2017_11_14/pravo1/T041618.html?pravo=1 - 2049 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 законним представником якої є ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Наталія Володимирівна, про встановлення факту спільного проживання, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус ОМНО Білоусова Наталія Володимирівна, про визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_4 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 .

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складений 10.03.2020 року.

Суддя Домусчі Л.В.