КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2465/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Київ

Справа № 755/7554/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року, постановлену у складі судді Гончарука В.П., за заявою ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа

у цивільній справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення суми майнової шкоди,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа у цивільній справі № 755/7554/18 за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення суми майнової шкоди. Просить суд визнати виконавчий лист № 755/7554/18, виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 04 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

Вказує, що в оскаржуваному виконавчому документі було вказано інший ідентифікаційний номер, ніж той, який відповідає відповідачу у справі № 755/7554/18. Звертає увагу, що якщо позивач вважає, що при ухваленні рішення судом було допущена описка, він може подати заяву про її виправлення, яка має бути розглянута в порядку, визначеному ЦПК України. Станом на день подання заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, такої заяви від позивача до суду не надходило, а судом описка не виправлялася. Відтак, суд, видаючи оскаржуваний виконавчий документ, діяв свавільно і протиправно, коли вказував в ньому інший ідентифікаційний номер відповідача. Вказування у виконавчому документі іншого ідентифікаційного номеру, ніж той, який вказаний у позовній заяві позивача та резолютивній частині рішення, є викривлення відомостей про відповідача.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки стягнення за вказаним виконавчим листом не відбулось, в ході судового розгляду даної заяви не було встановлено обґрунтованих та достатніх процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка матеріальну шкоду у розмірі 100 536 грн. 90 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн., а всього на загальну суму 102 298 грн. 90 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року залишено без змін.

Отже, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року набрало законної сили.

12 липня 2019 року представник Київського національного університету імені Тараса Шевченка звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про направлення виконавчого листа для пред`явлення його до виконання.

04 вересня 2019 року Дніпровського районний суд м. Києва надіслав до адресу Київського національного університету імені Тараса Шевченка виконавчий лист у даній справі.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року залишено без змін.

Звертаючись до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилалась на те, що у виконавчому листі № 755/7554/18, що виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 04 вересня 2019 року зазначено інший ідентифікаційний номер боржника, ніж той, який зазначено в резолютивній частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

За змістом ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» початком примусового виконання рішення є винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч.3 ст. 431 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище процесуальної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку:

1) якщо його було видано помилково;

2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання за виконавчим листом № 755/7554/18, що виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 04 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка, матеріальну шкоду у розмірі 100 536 грн. 90 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн., а всього на загальну суму 102 298 гривень 90 копійок, в добровільному порядку боржником не виконано.

Таким чином, встановивши, що виконавчий лист, виданий на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року, яке набрало законної сили 26.12.2018 року, підлягає обов`язковому виконанню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відповідно до положень ст.432 ЦПК України, оскільки процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного зазначення судом у виконавчому листі іншого ідентифікаційного номеру, ніж той, що вказаний у рішенні суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки описки у рішенні суду або у виконавчому листі щодо вірного зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків - відповідача у справі не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, адже існує визначений процесуальним законом порядок усунення таких помилок ( ст. ст. 269, 432 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , якій видано паспорт громадянина України за № 001814084 від 27 квітня 2018 року ( а.с. 46).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та резолютивної частини рішення суду, реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача у справі зазначено « НОМЕР_1 ».

Такий самий ідентифікаційний номер зазначала відповідач ОСОБА_1 та її представники у відзиві на позовну заяву ( а.с. 39), в апеляційній скарзі на рішення суду ( а.с. 79), у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ( а.с. 87), у квитанції про сплату судового збору ( а.с. 145), у касаційній скарзі ( а.с. 146).

Разом з тим, відповідно до даних паспорта громадянина України за № 001814084 від 27 квітня 2018 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 - НОМЕР_2 , який також зазначено в довіреності, виданій ОСОБА_1 на представництво її інтересів ОСОБА_2 , що була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. 28 вересня 2018 року. Копія довіреності додана до касаційної скарги відповідача ( а.с. 152).

З викладеного вбачається, що приймаючи участь у справі як відповідач, ОСОБА_1 не посилалась на те, що даний позов стосується іншої особи, при цьому протягом розгляду справи не надала підтверджуючих документів про належний їй реєстраційний номер облікової картки платника податків.

За викладених обставин зазначення судом у виконавчому листі реєстраційного номеру облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , тобто іншого, ніж зазначено у рішенні суду, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що стягувач не звертався до суду для внесення виправлень в рішення суду, оскільки це є правом, а не обов`язком стягувача.

Отже, доводи в апеляційній скарзі не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.