БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/5/20
Провадження № 2/497/211/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Бекметова Х.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2019 року позивач звернувся до суду з уточненим вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним, як за спадкоємцем за заповітом, право власності на земельну ділянку площею 1,68га, а також право на земельну ділянку площею 0,3 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області, і яка належала його матері ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також позивач просить судовим рішенням встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №457924, та що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , що були видані на ім`я ОСОБА_3 ОСОБА_4 , фактично належали ОСОБА_5 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність у Державному земельному кадастрі запису про реєстрацію земельних ділянок, які він успадкував, та через необхідність встановлення факту належності спадкодавцеві державного акту і сертифікату - у зв`язку з розбіжністю в написанні у цих документах та свідоцтві про смерть (у паспорті) прізвища спадкодавця.

У судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю, підтримали свої позовні вимоги, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача голова Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області надіслав суду заяву про те, що сільська рада копію позовної заяви отримала, вимоги позивача визнає, просить розглянути справу без участі її представника.

Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_2 , видане 11.05.2012 року виконавчим комітетом Червоноармійської (тепер Кубейська)сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис №31 ( а.с.17);

- згідно заповіту, спадкодавець ОСОБА_2 заповідала все своє майно сину позивачу ОСОБА_1 (заповіт від 13.03.2006р., зареєстрований за №22, та засвідчений секретарем Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області, а.с.18);

- зі свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 , що було видане російською мовою 10.09.1963р. Червоноармійською (тепер Кубейська) сільською радою Болградського району Одеської області, а/з №83, вбачається, що матір`ю позивача є (російською) " ОСОБА_7 ", а батьком - " ОСОБА_8 " (теж російською) (а.с.16);

- згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , що було видане 25.12.2002р. Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис №25, а.с.20) спадкодавець ОСОБА_9 змінила своє прізвище з " ОСОБА_10 " на " ОСОБА_11 ";

- проте сертифікат на право на земельну частку(пай) розміром розміром 2,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) серії НОМЕР_1 , був виданий 11.03.1997р. Болградською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 13.09.1996 року за №738 на ім`я ОСОБА_12 (а.с.21);

- державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №457924, на земельну ділянку площею 1,68га, що розташована на території Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, був виданий 02.01.2003р. на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації №484 від 06.01.2002р. та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №2328-Т, - на ім`я ОСОБА_2 (а.с.22);

- згідно акту та додатку до нього від 10.12.2002 року про перенесення в натурі меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків, ОСОБА_2 на підставі розпорядження Болградської райдержадміністрації від 06.12.2002 року за №484 було передано в приватну власність земельну ділянку площею 1,68га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишнього КСП «Кубей» ( а.с.23-24);

- з до довідок Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 24.12.2019р. за №3771 та за № №772 вбачається, що з інформації, яка міститься у записах цієї сільської ради, спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі сертифікату серії НОМЕР_5 0211095 на право на земельну частку(пай) розміром 2,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), був виданий державний акт на право власності на землю серії Р1 №457924, земля виділялася в натурі частково, право на земельну ділянку під багаторічними насадженнями не використана; у зазначеному державному акті була допущена помилка в написанні прізвища власника, а саме: замість « ОСОБА_11 » написано « ОСОБА_13 » (а.с.25-26);

- відповідно до довідки Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 24.12.2019р. за №1773, спадкодавець ОСОБА_9 постійно проживала і була зареєстрована на момент смерті на АДРЕСА_1 , разом з нею були зареєстровані та проживали: син ОСОБА_1 (позивач), невістка ОСОБА_14 , онуки: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та правнук ОСОБА_18 (а.с.27);

- згідно архівної довідки начальника архівного відділу райдержадміністрації від 23.12.2019р. №03-27/353, - розпорядженням голови Болградської районної державної адміністрації Одеської області з основної діяльності від 09.12.2002 року №484 "Об отводе земель для ведения крестьянских (фермерских) хозяйств" було передано безкоштовно в приватну власність " ОСОБА_2 земельна ділянка загальною площею 1,68га ріллі з земель запасу Червоноармійської сільської ради (а.с.28-29), з чого вбачається, що саме в цьому документі було допущено описку і прізвище спадкодавця було внесено до списків неправильно - " ОСОБА_13 " замість " ОСОБА_11 ";

- згідно відповіді начальника відділу у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 03.12.2019р., №53/0-0.290-51/136-19 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (ріллі) - вона в Одеській області станом на день підписання довідки становить 31167,66грн. (а.с.30);

- постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. від 28.12.2019 року за №967/02-31, - позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну ділянку з-за відсутності реєстрації у Державному земельному кадастрі спадкового майна - земельної ділянки, та у зв`язку з необхідністю встановлення факту належності спадкодавцеві державного акту через розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у документі про право власності на майно та в паспорті (а тому і в свідоцтві про смерть) (а.с.25);

- згідно відповіді відділу у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області, спадкодавець реалізував право власності на земельну ділянку лише під ріллею, таким чином залишається нереалізоване право на земельну частку (пай) саме під багаторічними культурами - 0,3 умовних кадастрових гектари, за особистим сертифікатом, але з 01.01.2013року органи Держгеокадастру позбавлені повноважень щодо реєстрації прав власності та користування земельною ділянкою (а.с.45);

- з відповіді приватного нотаріуса на запит суду №24/01-16 від 20.01.2020 р. вбачається, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 заводилася, її спадкоємцем за заповітом є її син - позивач ОСОБА_1 , інших спадкоємців немає;

- відповідно до заяви відповідача - Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області - її голови, - сільська рада вимоги позивачів визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення.

Крім того, оскільки позивач просить встановити факт належності спадкодавцю державного акту через розбіжності у написанні його по-батькові, суд дійшов наступного.

Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) встановлення факту не має бути пов`язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом для захисту свого права на одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, у тому числі щодо встановлення факту належності спадкодавці сертифікату та державного акту через розбіжності у написанні її прізвища в них і в її паспорті на час отримання. З матеріалів справи вбачається, що сертифікат на право на земельну частку(пай) розміром 2,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості) серії НОМЕР_1 виданого 11.03.1997р. Болградською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 13.09.1996 року за №738 та державний акт на право приватної власності на землю серії Р1-№457924 на земельну ділянку площею 1,68га, що розташована на території Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що був виданий 02.01.2003р. Болградською районною радою Одеської області та зареєстрований в Кінзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2328-т, був виданий на ім`я матері позивача - " ОСОБА_19 у ОСОБА_20 , проте у свідоцтві про її смерть, її прізвище вказане як " ОСОБА_21 ", проте як в усіх інших відомостях, що зазначені у довідках, виданих сільською радою, а також в інших документах, належно завірені копії яких містяться в матеріалах справи і були досліджені судом, це сертифікат та державний акт - вони належать саме спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки це питання шляхом виправлення неправильності запису в актах громадянського стану вирішити неможливо з-за смерті спадкодавця, з матеріалів даної справи не вбачається, що встановлення факту за даною заявою пов`язане з необхідністю вирішення у судовому порядку спору про право, яке ніким не оскаржується, тому суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим належними вищевказаними доказами, що були досліджені судом, та таким, що підлягає задоволенню з метою захисту цивільного права позивача.

Відповідно до ст.ст.1216,1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а відповідно до ст.1268ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, - вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4ст.182 ЦК України).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

За п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, необхідними документами є ті, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.200ч.3 ЦПК України, в разі, якщо відповідач позов визнав, суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні.

За результатом розгляду даної справи судом встановлено, що в даному випадку мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивач, будучи спадкоємцем за заповітом земельної ділянки, не може зареєструвати своє право власності на цю нерухомість у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому, внаслідок цього порушуються її праву як власника користуватися, володіти та розпоряджатися своїм нерухомим майном, і це порушене їх право потребує захисту у судовому порядку.

Також з наданих суду доказів і відомостей вбачається, що мешканці місцевої громади села Кубей (колишнє Червоноармійське), як члени КСП «Кубей», у тому числі і позивач (як спадкоємець) реалізували своє право власності на земельні ділянки лише під ріллею, проте в них залишилося нереалізованим право на земельну частку (пай) під багаторічними насадженнями в розмірі 0.30 умовних кадастрових гектари - згідно особистих сертифікатів, - що не заперечують відповідачі. Під час виділення в натурі на місцевості земельних ділянок державні акти були видані пайщикам лише на земельні ділянки під ріллею, право на землю під багаторічними насадженнями (сади та виноградники) громадянами реалізовано не було. Оскільки право на земельні частки (паї) визначалося в умовних кадастрових гектарах, то число, яким зазначалася відповідна площа, завжди округлювалася до десятих (одна цифра після коми), то в документах, що складалися з цього приводу, зазначалася площа 0.3у.к.га.

Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України. Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, ч.3ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1ст.1270 ЦК України).

В силу перелічених правових норм, позивач є спадкоємцем за заповітом, який скористався своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті його матері. Разом з цим вбачається, що його право порушене, оскільки він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє усіма необхідними законними підставами для цього, - через те, що за час свого життя спадкодавець не оформив належним чином своє право на земельну частку (пай) розміром 0.3га, що під багаторічними насадженнями.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування, права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності у 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08.08.1993 року №720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Статтею 1 Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай):

- колишні члени колективних сільськогосподарських підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариства, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємства, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; та громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом… Також ч 3 ст.1 цього Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено у судовому порядку. Згідно ст.2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 3 Закону визначає підстави для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), яка належить їм по праву, подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). В разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація ухвалює рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Таким чином, судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що матір позивача - спадкодавець ОСОБА_2 - мала право на земельну частку (пай) розміром 2 умовних кадастрових гектари, на яку, на підставі сертифіката, нею був отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку, але частково - лише зі складом сільськогосподарських угідь у виді ріллі загальним розміром 1,68га, при цьому оригінал сертифіката був вилучений, оскільки замість нього виданий державний акт. Проте, за життя спадкодавець не реалізував своє право на земельну частку (пай) сільськогосподарських угідь у виді багаторічних насаджень, та не отримав відповідного державного акту. З огляду на зазначене, позивач, згідно вимог чинного законодавства, успадкував дане право, яке підлягає захисту у судовому порядку.

Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п.«а`ч.3ст.152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктами 16,17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців в разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування земельної ділянки розміром 0,30га у виді багаторічних насаджень, яку він успадкував, є обґрунтованими та підлягають задоволенню; порушення цим прав третіх осіб не вбачається з наданих суду матеріалів і доказів.

Відповідно до ст.ст.1216, 1220, 1268ч.5 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що право власності позивача підтверджується доказами, вказаними судом, а також іншими письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що були досліджені судом та ніким й нічим не спростовані. Відомостей того, що задоволенням позовних вимог будуть порушені права третіх осіб - судом не встановлено.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.1-5,9-13,15,16,20, 316-319, 321, 328, 392, 1216-1218,1220-1223,1225,1233-1236,1268,1270,1296 ЦК України, ст.ст.1,2,12,13,76-84,89, 95, 247ч.2, 258-259,263-266,273,352,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити в повному обсязі.

Встановити та визнати факт того, що державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6 на земельну ділянку площею 1,68 га, що розташована на території Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що був виданий 02.01.2003року Болградською районною радою Одеської області на ім`я ОСОБА_2 , та який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2328-т, дійсно належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити та визнати факт того, що сертифікат серії НОМЕР_5 0211095 на право на земельну частку (пай) розміром 2,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який був виданий 11.03.1997р. Болградською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 13.09.1996р. за №738 на ім`я ОСОБА_2 , належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ), як за спадкоємцем за заповітом - право власності на земельну ділянку площею 1,68га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та яка розташована на території Кубейської ради Болградського району Одеської області, і яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6 , що був виданий 02.01.2003року Болградською районною радою Одеської області належала його матері - спадкодавцю і заповідачу ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ), як за спадкоємцем за заповітом, - право на земельну частку (пай) розміром 0.3 умовних кадастрових гектари у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Кубей», та яка на підставі сертифікату серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай), належала його матері - спадкодавцю і заповідачу ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту, після чого набирає законної сили. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 11.03.2020 року.

Суддя А.В. Кравцова