РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Рівне

Справа № 571/97/20

Провадження № 22-ц/4815/384/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2020 року в складі судді Комзюк А.Ф., постановлену в смт. Рокитне,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, починаючи із дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від Рокитнівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

Ухвала суду мотивована тим, що заява подана з порушенням ст.163 ЦПК України, так як до заяви не долучено документів про те, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні.

В поданій апеляційній скарзі заявник покликається на незаконність ухвали суду в зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що на підтвердження факту проживання дитини із нею, вона надала копію рішення суду від 24.12.2019 року у справі №571/1739/19, відповідно до якого їй у визначенні місця проживання сина було відмовлено, оскільки, в зв`язку з заявою ОСОБА_2 про те, що дитина проживає з нею, спір щодо цього відсутній.

Вважає, що відмова у видачі наказу призвела до порушення прав дитини на належне утримання.

З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати і направити справу для продовження у суді першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену у п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційна скарга розглядається у письмовому проваджені без виклику учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу, яким остання повинна відповідати.

Пунктом 4,5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України передбачає, що у заяві повинно бути зазначено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

За змістом ст. 165 ч.1 п.1 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, заявнику слід було лише довести, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини, а відповідач батьком, і що дитина проживає разом з нею. Ненадання батьком утримання, презюмується самою подачею заяви, в цьому і є сутність наказного провадження - надати вразливій стороні максимально легкий спосіб захисту порушеного права. В той же час, і друга сторона не позбавлена можливості захисту його права - шляхом подачі, в установленому процесуальним законом порядку, заяви до суду про скасування судового наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 на підтвердження її права на таке звернення, а саме на підтвердження факту, що вона є матір`ю дитини та що син проживає разом з нею, надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та копію рішення суду від 24.12.2019 у справі №№571/1739/19 про розірвання шлюбу, яким у задоволенні вимог про визначення місця проживання сина відмовлено, через відсутність між батьками щодо цього спору, оскільки згідно поданої ОСОБА_4 заяви, дитина проживає з ОСОБА_1 .

Згідно інформації, що міститься у зазначеному рішенні, місце реєстрації заявника співпадає із місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 .

У поданій заяві про видачу судового наказу адреси реєстрації та проживання заявника і боржника співпадають із зазначеним рішенням суду.

Зазначені обставини свідчать про наявність права заявника на звернення з заявою про стягнення аліментів на дитину у відповідній частині від заробітку (доходу) платника аліментів і це було достатнім для задоволення її заяви про видачу наказу.

Суд першої інстанції не звернув своєї уваги на вказане та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, що за наведених обставин є неприпустимим.

Більше того, аналіз зазначених вище дій суду, свідчить про те, що занадто суворе дотримання судом правил процесуального законодавства в даному випадку фактично позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на стягнення аліментів у безспірному порядку, саме шляхом видачі судового наказу про стягнення аліментів, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Наведені норми дають підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 10.03.2020

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.