Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/2889/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2020 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:
головуючого судді Коваля А.Б.
секретаря судового засідання Безвенюк Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про те, що зареєструвала шлюб з відповідачем по справі 19 січня 2013 року. Від цього шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Подружні відносини між ним фактично припинені з грудня 2015 року. Основна причина розпаду сім`ї це несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри.
Ні вона, ні відповідач, наміру зберегти сім`ю не мають. Спору щодо поділу майна між ними не існує.
Просить суд ухвалити рішення, яким шлюб, зареєстрований 19 січня 2013 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 11 між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 - розірвати.
В подальшому, від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій просить суд не лише розірвати шлюб, укладений з відповідачем по справі, а й просить суд визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, матір`ю, ОСОБА_1 .
Вважає, що донька повинна проживати з нею, оскільки для цього є всі можливості та умови.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять суд позов задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, у відповідності до вимог чинного законодавства, шляхом направлення рекомендованого повідомлення, але про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не надходило.
На підставі вищевикладеного та відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.
Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 19 січня 2013 року, актовий запис № 11. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_2 , дружини - ОСОБА_1 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: батьком - ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 , актовий запис № 419.
На цей час сторони у справі не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства.
Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї у цьому випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі та їх дитині, враховуючи обставини, що склалися у вказаному випадку, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях, повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини.
Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
За змістом частин 1 та 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
В судовому засіданні встановлено, що разом з позивачем проживає її неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка і зареєстрована разом з матір`ю.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Ніколаєва Альона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивачки, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину.
Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивачки забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини.
При цьому, встановлені судом обставини в цій справі, у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, по відношенню зі сторони матері до малолітньої дитини, свідчать про можливість проживання дитини разом з нею.
З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з донькою, має можливість утримувати малолітню дитину матеріально, забезпечує дитині належні умови для проживання, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , тому позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, тому вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 110, 112, 113, 141, 150, 151, 161 СК України, ст.ст. 12, 141, 263-265, 280-289, 352-354 ЦПК України, суд -
Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 19 січня 2013 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 11 - розірвати.
Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: А. Б. Коваль