справа № 274/4994/19
провадження № 2/0274/452/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.12.2020 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що з 02.11.1996 року по 28.10.2016 року з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 17.02.2016 року шлюб було розірвано на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. Вказала, що за час шлюбу вони з відповідачем набули у спільну сумісну власність подружжя майно, а саме: спільними зусиллями та за спільні кошти побудували незакінчений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , згоди щодо поділу вказаного майна з відповідачем не дійшли. Також в період шлюбу, в червні 2013 року, ними було придбано автомобіль ВАЗ 21093, 1997 року випуску. Посилаючись на викладене, просила поділити між німи з відповідачем спільне сумісне майно , визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21093, 1997 року випуску; стягнути із відповідача на її користь судові витрати по справі.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.10.2019 року було відкрито провадження у цивільній справі.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.11.2019 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у цивільній справі на час проведення цієї експертизи.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.10.2020 року провадження у цивільній справі було поновлено.

У судове засідання позивач та її представник ОСОБА_3 не з`явилися. Від представника надійшла заява про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02.11.1996 року, який на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.10.2016 року розірвано (а.с. 20).

На підставі рішення Виконавчого комітету Садківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 13.02.1997 року відповідачу ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку під будівництво індивідуальних житлових будинків розміром 0,25 га в с. Великі Гадомці (а.с. 9,39).

Зі змісту технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що на вказаній земельній ділянці був зведений незавершений будівництвом житловий будинок «А-1», веранда «а-1», погріб з шийкою, сарай - літня кухня (а.с.11-16).

Згідно відомостей з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №173455013 від 11.07.2019 року, право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 - не зареєстровано (а.с. 19).

Згідно наявних паперових носіїв у КП "Бердичівське МБТІ" за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на нерухоме майно зареєстровано не було (а.с. 10).

Згідно відомостей з державного реєстру МВС підсистеми НАІС станом на 20.11.2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору, 1997 року випуску , дата реєстрації - 15.06.2013 року (а.с. 18, 54).

Спірні правовідносини є комплексними та регулюються одночасно главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України та главою 24 «Набуття права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України.

Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 57 цього Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відтак, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21093 1997 року випуску і задовольняє їх повністю.

Згідно з ч.2, ч.3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч.1-ч.2, ч.4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі.

Зі змісту висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №920/09.20 від 28.09.2020 року вбачається, що ступінь будівельної готовності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 становить 100% (а.с. 78-109).

Однак, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 а був прийнятий в експлуатацію та було зареєстровано право власності на цей об`єкт нерухомого майна.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 4 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №61-43540св18), аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №200/22329/14-ц (провадження №14-483цс19).

Дійсно, у постановах від 7 вересня 2016 року у справі №6-47цс16 та від 16 грудня 2015 року у справі №6-2719цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. До того ж у постанові від 7 вересня 2016 року у справі №6-47цс16 Верховний Суд України зазначив, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток кожного з подружжя. Суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

Водночас, в ухвалі від 4 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №61-43540св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне відступити від висновку щодо застосування статей 331, 376 ЦК України, статей 69, 70 СК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі №6-47цс16, щодо можливості визнання за подружжям права спільної сумісної власності на об`єкт незавершеного будівництва із визначенням часток кожного з подружжя, а також його поділу, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України, СК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Таким чином, ОСОБА_1 має право вимагати не визнання за нею права власності на 1/2 частку в незавершеному будівництвом домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частку в будівельних матеріалах та конструктивних елементах, використаних в процесі будівництва домоволодіння, або стягнення грошової компенсації витрат на будівництво цього об`єкта нерухомого майна. Ці обставини переконливо свідчать про те, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту цивільного права.

З огляду на це суд дійшов до переконання щодо відсутності підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частини в незавершеному будівництвом домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Тому у задоволенні зазначеної позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат належать витрати на проведення експертизи.

Згідно з ч.2 ст.141 цього Кодексу судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зі змісту квитанції №0.0..1 від 12.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила 1870,41 грн. судового збору. Доказів понесених витрат на проведення експертизи сторонами не надано.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1246,94 грн.

Керуючись ст. ст. 4,12-13,76-81,141,258-259,263-265, 268,273, 354 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21093, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1246,94 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: Т.М. Вдовиченко