Справа №461/1150/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю: секретаря судового засідання Цюпака В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Галицького ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області (адреса: 79000, м.Львів, пр. Чорновола, 39, код ЄДРПОУ 3500932) про скасування арешту за майна,

в с т а н о в и в:

Адвокат Яцишин О.В. звернулася до Галицького районного суду м. Львова в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до Галицького ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області про зняття арешту з майна.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що позивач є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_2 на підставі дублікат свідоцтва про право власності, № Г-22503, 15.11.2005, посвідчений Міським головою згідно з розпорядженням №121 від 15.03.2000р. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта стало відомо, що на квартиру, яка належить ОСОБА_1 накладено арешт на підставі повідомлення від 19.02.1990 року ВДВС Галицького районного управління юстиції за №1379. Як стало відомо, в провадженні Галицького ДВС перебувало виконавче провадження по стягненню аліментів на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 лютого 1990 року. В подальшому виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. Станом на сьогоднішній день виконавче провадження знищене за закінченням термінів зберігання, заборгованість погашена в повному обсязі, - відтак необхідно скасувати арешт на все майно боржника. Тому просить суд скасувати арешт від 30 січня 2007 року, за номером №4423379 накладений Першою нотаріальною конторо, на підставі повідомлення від 19 лютого 1990 року ВДВС Галицького районного управління юстиції. Архівний номер 4787736LVOV1, архівна дата 25.03.2004, номер реєстратора: , внутрішній №C9013C3A24F5532F694B.

Ухвалою суду від 07.02.2020 р. у справ відкрито провадження та призначено до розгляду. /а.с.26/.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Позивач в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду поступила заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи. Через канцелярію суду поступила заява від відповідача про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами.

Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності позивача, представника позивача, представника відповідача, які належним чином повідомлені про судове засідання. В матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.12 ст.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_2 на підставі дублікат свідоцтва про право власності, № Г-22503, 15.11.2005, посвідчений Міським головою згідно з розпорядженням №121 від 15.03.2000р, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. /а.с.6-8/.

У грудні 2019 р. ОСОБА_1 стало відомо, що на квартиру, яка належить йому на праві власності накладено арешт на підставі повідомлення від 19.02.1990 року ВДВС Галицького районного управління юстиції за №1379.

Згідно відповіді на запит від Галицького ВДВС у м.Львові надійшов лист №4179 від 21 січня 2020 року, у відповідності до якого у Галицького ВДВС у м.Львові відсутні матеріали виконавчого провадження в рамках якого накладений арешт на підставі повідомлення від 19.02.1990 року ВДВС Галицького районного управління юстиції за №1379, оскільки строки зберігання таких встановлені в 3 роки після його завершення.

Згідно усталеної судової практики Верховного Суду України, висловленої у постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи №6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з - під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Нормою ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності на вище вказану квартиру набуто позивачем у спосіб визначений законом. правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.

Нормами ч.1, 2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Такі правові регулювання містяться і в ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Таким чином, характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що накладений арешт на об`єкт нерухомості обмежив позивача в праві володіння, користування та розпорядження, що призвело до того, що позивач позбавленій можливості належним чином розпоряджатися своїм правом на майно. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що підстави для збереження обтяжень, накладених відповідачем на квартиру відсутні. Відтак позовні вимоги є обґрунтованими, а тому суд вбачає підстави для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 81, 247, 258, 259, 263 -265, 351-355 ЦПК України, ст.ст.4, 316, 319, 321, 39 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Галицького ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області (адреса: 79000, м.Львів, пр. Чорновола, 39, код ЄДРПОУ 3500932) про скасування арешту за майна, задоволити повністю.

Скасувати арешт від 30 січня 2007 року, за номером №4423379 накладений Першою нотаріальною конторою, на підставі повідомлення від 19 лютого 1990 року ВДВС Галицького районного управління юстиції. Архівний номер 4787736LVOV1, архівна дата 25.03.2004, номер реєстратора: , внутрішній №C9013C3A24F5532F694B, який накладений на квартиру за адресом АДРЕСА_2 , власником якої ОСОБА_1 на підставі дубліката свідоцтва про право власності, №Г-22503 від 15.11.2005 р., посвідчений Міським головою згідно з розпорядженням від 15.03.2000 р. №121.

Повний текст судового рішення складений 03.03.2020 р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Романюк В.Ф.