Справа № 316/525/20
Провадження № 2/316/493/20
"30" листопада 2020 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області
у складі головуючого судді Бульби О.М.
за участю секретаря судового засідання Черкашиної О.О.
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі судового засідання приміщення суду в м.Енергодарі Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/525/20 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Темненко Валентина Олександрівна до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-
05.03.2020 р. ОСОБА_1 (далі позивач), в особі свого представника за письмовим договором про надання правової допомоги №5/147 від 28.01.2020 р. та ордеру (а.с.16-18зворот) адвоката Темненко Валентини Олександрівни )далі представник позивача) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якій зазначає, що у сторін по справі є двоє спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання яких на користь відповідача рішенням Енергодарського міського суду запорізької області від 03.03.2014 р. призначено щомісячне стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини із усіх видів заробітків (доходу), починаючи з 21.01.2014 р. та до досягнення дітьми повноліття. На теперішній час в нього змінилось матеріальне становище, відносно того, яке було на дату призначення аліментів на дітей, позивач надає матеріальну допомогу і своїм батькам. А також вказуючи на розміри прожиткового мінімуму визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік», сторона позивача вважає, що аліменти в розмірі 1/3 частини будуть необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, у зв`язку з чим просить суд:
- зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.03.2014 р. та стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини із усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с.2-5).
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.03.2020 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.22).
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.05.2020 р. підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.39).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності за присутності представника ОСОБА_5 , позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.27).
Представник позивача: адвокат Темненко В.О. просить розглядати справу у її відсутності, проти прийняття судом заочного рішення не заперечує (а.с.54).
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час, дату та місце розгляду справи судом відповідач повідомлялась шляхом направлення судового виклику з рекомендованим повідомленням через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу місця проживання/перебування відповідача зареєстрованого у встановленому законом порядку, відповідно до даних інформаційного повідомлення Сектору реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.21), яка співпадає з адресою місця проживання зазначеною у позові (а.с.2). Разом з тим, судові відправлення на ім`я відповідача повернулися до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній» (а.с.40,45, 53). Наявності даних адреси місця роботи відповідача, її офіційної електронної скриньки у суду відсутні.
Відповідно до положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається такою, що отримала судову повістку.
Відповідачем до суду не було надано будь-яких клопотань або заяв, відзиву на позовну заяву чи заперечень проти позову, зустрічного позову.
Враховуючи відсутність підстав для відкладення слухання справи визначених ч.2 ст.223 ЦПК України, положення ст.280 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність достатності підстав для розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку заочного провадження.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що позивач та відповідач з 07.05.2010 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.07.2014 р. по справі №316/1420/14-ц, провадження №2/316/686/14 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6зворот).
03.03.2014 р. у справі №316/134/14-ц, провадження №2/316/234/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, Енергодарським міським судом Запорізької області було винесено рішення, яким призначено стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини із усіх видів заробітків (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 21.01.2014 року (а.с.8-8зворот). Відповідно до положень ч.4 та ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені зазначеним рішенням суду не доказуються при розгляді цієї справи. Відповідно до описово-мотивувальної частини рішення суду від 03.03.2014 р. по справі №316/134/14-ц (абзац третій), відповідач по справі визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити (а.с.8), що фактично не заперечується і стороною позивача у даній справі.
Вирішуючи питання щодо можливості зменшення розміру аліментів визначеного рішенням суду, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Як на підставу зменшення щомісячного розміру аліментів на відповідача на утримання спільних неповнолітніх дітей з 1/2 частки на 1/3 частку, представник позивача вказує на те, що у позивача змінилось матеріальне становище, що він матеріально допомагає своїм батькам, а також на те, що враховуючи положення Закону України «Про прожитковий мінімум» та Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», розмір частки у 1/3 буде необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
Разом з тим, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.
Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до приписів ч.3 ст.128 Кодексу законів про працю України, ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», обмеження розміру відрахувань із заробітної плати не поширюються на відрахування із заробітної плати, у тому числі, при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей, у такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч.8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 05.07.2011 року «Правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб`єктами сімейних правовідносин»).
Згідно приписів ст.141 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку.
Абзацом 2 частини 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому, абзацом 3 частини 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Положення статті 192 СК України, тільки вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, при цьому, суд, вирішуючи питання, керується принципом «максимально можливим урахуванням інтересів дітей».
Разом з тим, слід зазначити, що з наявних у суду матеріалів справи, у тому числі, Відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2014 рік (а.с.55), розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №45302648 станом на 01.01.2018 р. (а.с.10-10зворот), Трудової книжки на ім`я позивача (а.с.11-13зворот) не можливим є встановлення зміни матеріального стану позивача в частині його погіршення, як на це зазначено стороною позивача, оскільки стороною позивача не надано доказів, які б вказували на розмір доходу позивача який він отримує як на дату звернення до суду так і на дату розгляду справи судом, а наявність заборгованості по аліментам, на думку суду не свідчить на неможливість позивача як їх сплати так і працездатності позивача. Крім того, слід зазначити, що дані трудової книжки позивача, у відомостях про роботу (а.с.13) містять запис про підтвердження права на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, що на думку суду може вказувати на те, що позивач є також і отримувачем пенсії, проте, доказів, що позивач отримує пенсійні виплати, як-то і доказів отримання і іншого доходу чи доказів відсутності у позивача доходу, матеріали справи не містять.
Щодо посилань сторони позивача на наявність на утриманні позивача його батьків (а.с.14), суд вважає такі посилання безпідставними враховуючи як відсутність даних чи доказів, які б свідчили на те, що батьки позивача потребують його матеріальної підтримки (рішення суду, тощо) та позивач її надає (квитанції, чеки, тощо), так і те, що розмір пенсії матері позивача: ОСОБА_6 становить суму у 4516,06 грн. (а.с.15), що практично у два рази перевищує розмір прожиткового мінімуму встановленого ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік». Крім того, на думку суду посилання сторони позивача на наявність на утриманні позивача ще його батьків, спростовує посилання сторони позивача на суттєве зменшення доходу позивача.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України» на 2020 р., прожитковий мінімум встановлений на дитину віком від 6 до 18 років на місяць, буде становити з 01.12.2020 р. - 2395 гривень.
Разом з тим, у суду відсутні дані щодо розміру аліментів у його грошовому еквіваленті, які б вказували на суму яку позивач сплачує на користь відповідача у розмірі 1/2 частки його доходу та що ця сума є більшою як за встановлений ст.7 Закону України «Про державний бюджет України» на 2020 р. на кожну дитину (абзац 3 частини 2 статті 182 СК України) як і те, що він є більшим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абзац 2 частини 2 статті 182 СК України), у зв`язку з чим, є неможливим у суду і визначення у грошовому еквіваленті і частки 1/3 яку сторона позивача вважає достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а отже посилання позивача на положення Закону України «Про прожитковий мінімум» та Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», за зазначеного вище, суд вважає безпідставним.
Даних та доказів, з яких би вбачалось погіршення стану його здоров`я позивача чи наявність інших причин, які б могли вплинути на можливість позивача сплачувати аліменти на дітей у раніше встановленому судовим рішенням розміру судом не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ст.83 ЦПК України, сторони повинні надати суду докази.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно висновків ЄСПЛ викладених в рішеннях у справі «Бочаров проти України» та у справі «Салман проти Туреччини», які суд відповідно до положень ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує при розгляді справи як джерело права, при оцінці доказів, суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
За зазначеного вище, у сукупності з дослідженими у справі матеріалами, судом не встановлено наявності достатніх, належних, допустимих, достовірних доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно «поза розумнім сумнівом» доводили обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а припущення відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, судом до уваги не беруться, у зв`язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 83, 89, 95, 128, 130, 131, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
В задоволення позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Темненко Валентина Олександрівна до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте Енергодарським міським судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, при цьому, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення судового рішення. В разі, якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба