КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 760/6277/19
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року,

встановив:

у березні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000 грн. щомісячно з урахуванням індексації починаючи з 01 квітня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач, як батько дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 5 000 грн. щомісячно починаючи з 01 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення аліментів за минулий час та індексації скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути аліменти з 01 квітня 2015 року, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Рішення суду в частині визначення розміру аліментів не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення аліментів за минулий період, позивач посилалась на те, що нею вживались заходи для отримання від відповідача аліментів на утримання їх спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак відповідач ухилявся від сплати аліментів, у зв`язку з чим на її переконання аліменти мають бути стягнуті за період з 01 квітня 2015 року, тобто з моменту, коли фактично сторони почали проживати окремо.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 5 000 грн. щомісячно починаючи з 01 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення аліментів за період з 01 квітня 2015 року та до моменту звернення до суду з позовом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів для отримання аліментів, а відповідач ухилявся від виконання обов`язків з утримання дитини. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 191 СК України.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_3 посилалась на те, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги скріншоти переписок позивача та відповідача за допомогою додатку «Viber», які свідчать про те, що позивач вживала заходів для отримання аліментів. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

При цьому, під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати.

Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню.

При зверненні до суду з позовом позивачем було надано скріншоти листування за допомогою додатку «Viber». Вказані докази було правильно визнано судом такими, що не можуть свідчити про те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача в розумінні ст. 191 СК України. З наданих доказів неможливо встановити з ким саме та коли відбулось листування, а відображені повідомлення не містять конкретних вимог щодо сплати аліментів у певному розмірі. Відображення листування здійснене вибірково, що не дозволяє встановити обставини, на які посилається

ОСОБА_1 . Доказів про те, що позивач зверталась до відповідача з пропозиціями щодо укладення договору між батьками про утримання дитини або з письмовими вимогами про сплату коштів на утримання дитини, позивач до суду не надала.

Також суд звертає увагу на те, що позивачем не було наведено обставин, за яких вона була позбавлена можливості звернутись з вимогами про стягнення аліментів з відповідача до суду у період з 01 квітня 2015 року, коли за її твердженням сторони почали проживати окремо. Доказів на підтвердження ухилення відповідача від утримання дитини матеріали справи не містять. Поряд з цим, представником відповідача до суду першої інстанції було надано докази на підтвердження здійснення грошових переказів на користь позивача, а також копії митних декларацій про направлення посилок, що свідчить про часткове виконання відповідачем своїх обов`язків з утримання дитини.

Також у своїй апеляційній скарзі позивач просила стягнути аліменти з урахуванням індексації.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Крім того, порядок стягнення аліментів визначений у ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 2 якої визначено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

За таких обставин стягнення аліментів у твердій грошовій сумі без урахування індексації можливе лише у випадку, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше та це не передбачено у виконавчому документі, а тому відсутність вказівки у резолютивній частині рішення про стягнення аліментів з урахуванням індексації не впливає на право позивача на одержання відповідних коштів.

Також положеннями ч. 2 ст. 184 СК України визначено, що за заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період, однак враховуючи відсутність підстав для стягнення аліментів за минулий період, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення індексації з 01 квітня 2015 року.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів за попередній період та стягнення аліментів з урахуванням індексації - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді