Справа № 301/2415/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 лютого 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Мацунич М.В., Готра Т.Ю..

з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Іршавського районного суду від 19 червня 2019 року у справі № 301/2415/18 (Головуючий Даруда І.А.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, мотивуючи тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 994329 ОСОБА_3 належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

При житті ОСОБА_3 склала заповіт, де визначила свого сина, ОСОБА_4 , єдиним спадкоємцем усього її майна, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на яке вона за законом матиме право.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом Серії НОМЕР_1 від 24 березня 2010 року спадкова справа № 190/2008 зареєстровано в реєстрі за № 1-359 ОСОБА_4 за матір`ю ОСОБА_3 було успадковано ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом Серії НОМЕР_2 № НОМЕР_3 , спадкова справа № 190/2008, зареєстровано в реєстрі за № 1-509,1/4 частини даного будинку успадковано дочкою покійної Відповідачем по справі ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер і його частку у домоволодінні успадковано ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом Серії НОМЕР_4 від 22 грудня 2017 року, спадкова справа № 01/2010, зареєстровано в реєстрі за № 1365.

На сьогоднішній день позивач з відповідачем являються співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 що побудований із саману, позначений в плані під літ «А», загальною площею 68,30 кв. м., житловою площею 34,50 кв. м.. До житлового будинку належать споруди та прибудови, а саме: літ. «Б» літня кухня, літ «В» сарай, літ. «Г» корівник, літ «Д» свинарник, літ. «Е» вбиральня, № 1-2 огорожа, № 3 колодязь.

На даний час позивач ОСОБА_2 проживає у спільному домоволодінні, що підтверджується відповідними довідками, виданими виконавчим комітетом Доробратівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області. За час проживання за даною адресою позивач неодноразово проводила ремонт будинку, а саме: проведено водопостачання та каналізацію до будинку, відремонтовано електричну проводку, замінено вікна, проведено ремонт ванної кімнати та інші роботи з метою утримання будинку у належному стані, придатному для проживання.

Відповідач ОСОБА_1 даним житлом не користується і згідно відповіді на адвокатський запит, наданої виконкомом Доробратівської сільської ради ніколи в ньому не була зареєстрована та, як відомо, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. ОСОБА_1 , крім спільного домоволодіння, на праві власності належить нерухоме майно за адресою її проживання та будинок АДРЕСА_3 , а отже відповідач забезпечена іншим нерухомим майном. Припинення права на частку у спільному майні не завдають істотної шкоди відповідачу. При цьому відповідач має незначну частку у спільному нерухомому майні, яка не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим, відповідач не проживає та ніколи не була зареєстрована за його адресою.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Іршавського районного суду від 19 червня 2019 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 на ј частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як відповідача не було повідомлено про дату час та місце розгляду справи, яке відбулося 19.06.2019 року і судом неправомірно визначено порядок розподілу часток будинковолодіння без врахування думки відповідача, без можливості доручення відповідних доказів, та не дав можливості відповідачу провести відповідну оцінку належного їй на праві власності майна. Крім того, суд рішенням протиправно фактично позбавив ОСОБА_1 майнових прав на ј земельної ділянки, яка надана для обслуговування домоволодіння, так як у відповідності до вимог ст.. 377 ЦК України та ч. 6 ст. 120 ЗК України, при переході права власності на об`єкт нерухомості, особа отримує у власність також і земельну ділянку, яка призначена для обслуговування вказаного об`єкта нерухомості.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 , які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 , яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 376 ЦПК України Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Ухвалою Іршавського районного суду від 03 травня 2019 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19 червня 2019 року о 11.00 год. к.ч. із повідомленням сторін по справі (а.с.93).

Матеріали справи не містять відомостей, які б стверджували про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 у відповідності до ст.. ст.. 128-130 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи призначеного судом на 19 червня 2019 року і відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу такою підставою. Наявність повістки про виклик до суду, що міститься на а.с. 96, є неналежним доказом, який би свідчив про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, оскільки на ньому відсутній особистий підпис ОСОБА_1 .

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_2 є власницею ѕ частини житлового будинку, а ОСОБА_1 ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом.

Спірний житловий будинок побудований із саману позначений в плані під літ «А», загальною площею 68,30 кв. м., житловою площею 34,50 кв. м.. До житлового будинку належать споруди та прибудови, а саме: літ. «Б» літня кухня, літ «В» сарай, літ. «Г» корівник, літ «Д» свинарник, літ. «Е» вбиральня, № 1-2 огорожа, № 3 колодязь і згідно Висновку № 04-04/19 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної по ухвалі суду, ринкова вартість досліджуваного домоволодіння складає 339 749,00 грн. без ПДВ.

Висновком даної експертизи також встановлено, що здійснити розподіл спірного житлового будинку на дві ізольовані частини з окремими входами при належності ѕ частини нерухомого майна ОСОБА_2 та 1/4 частини ОСОБА_1 або визначити порядок користування спірного житлового будинку та домоволодіння неможливо і вартість грошової компенсації становлять 84 937 грн. 25 коп., яка відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України попередньо внесена позивачем вартість частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

У відповідності із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 6 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Оскільки, ОСОБА_1 , як власник ј частини житлового будинку згоду на отримання компенсації за її частку не надає і на думку судової колегії таку частку не можна вважати незначною, що є підставою для припинення права власності за рішенням суду у відповідності до ст. 365 ЦК України.

При постановленні рішення про припинення права власності на вищевказаний житловий будинок, суд констатує у мотивувальній її частині про внесення коштів на депозитний рахунок суду у розмірі 84 937,25 грн., що становить вартість грошової компенсації відповідачу, але у резолютивній частині рішення не зазначає про перерахування цих коштів ОСОБА_1 .

Разом з тим, земельна ділянка, наділена для обслуговування спірного дворогосподарства становить 0,20 га, що стверджується повідомленням Доробратівської сільської ради (а.с. 139) і суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 фактично позбавив ОСОБА_1 майнових прав на ј частини земельної ділянки, яка у відповідності до ст.. 377 ЦК України та ч. 6 ст. 120 ЗК України повинна була отримати відповідач при переході права власності на об`єкт нерухомості.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і з ухваленням повного рішення у відповідності до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ч. 3 ст. 376 ЦПК України, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , слід відмовити із вищезазначених підстав.

Судові витрати, які складаються із судового збору сплаченого ОСОБА_1 у розмірі 1057 грн. 20 коп. за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.. 356 ЦК України судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Іршавського районного суду від 19 червня 2019 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 057 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой