Провадження №2/522/362/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання - Скибінській Є.С.,

розглянувши справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 17.07.2017 року звернулась позивач із вказаною позовною заявою та просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначити ОСОБА_1 опікуном над дітьми та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що мати дітей - ОСОБА_2 з січня 2017 року вигнала своїх дітей з квартири, діти проживають разом з позивачем, яка є їх бабусею. Відповідач як мати дітей ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно фізичного, духовного та морального розвитку дітей, зловживає алкогольними напоями, вчиняє насильство відносно дітей.

Приморською районною адміністрацією ОМР було складено висновок від 07.09.2017 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні неповнолітніх синів.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2017 року позовні вимоги задоволено.

06.05.2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, зазначаючи, що дійсно має напружені стосунки з дітьми оскільки вимагала від них чемної поведінки. Діти вирішили проживати з позивачем без дозволу відповідача. Окрім цього зазначила, що з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення її батьківських прав не згодна, оскільки про розгляд питання не була повідомлена, пояснень по суті справи не надавала, а розгляд питання був однобічним та не об`єктивним.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2017 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

Розпорядженням керівника апарату суду від 21.10.2019 року №2508/19 справу передано на повторний автоматизований розподіл у зв`язку з закінченням терміну відрядження судді Шкамерди К.С. та 21.10.2019 року справа надійшла до провадження судді Донцова Д.Ю., яку ухвалою від 23.10.2019 року прийнято до провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Жуган Л.В. проти задоволення позову заперечувала, з підстав, викладених в письмових поясненнях, що наявні в матеріалах справи.

Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради - Островська Л.Л. висновок від 07.09.2017 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні синів підтримала.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження, що містяться в матеріалах справи.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2008 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав відносно дітей. Рішення набрало законної сили 31.12.2007 року.

Як встановлено судом з пояснень сторін у справі з січня 2017 року діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР було складено висновок від 07.09.2017 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні її синів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 не була повідомлена про розгляд органом опіки та піклування питання щодо доцільності позбавлення її батьківських прав, не надала пояснень стосовно свого відношення до дітей та ситуації, що склалась в межах родини, у зв`язку з чим суд не приймає вказаний висновок в якості належної та достатньої підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Заперечуючи проти позбавлення батьківських прав, представник відповідача зазначила, що відповідач особисто має бажання спілкуватись з власними дітьми, дбати про них та брати участь у їх утриманні та вихованні. В письмових заявах, що містяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 зазначила, що дійсно між нею та дітьми склались складні відносини та певне непорозуміння, внаслідок чого діти без дозволу матері покинули власну квартиру та почали проживати разом з бабусею, однак, на думку відповідача, непорозуміння в сім`ї не може бути достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав.

Відхиляючи посилання відповідача на крадіжку дітьми грошових коштів та розміщення їх на банківському рахунку за допомогою позивача, суд виходить з того, що вказані обставини не відносяться до предмета доказування у справі.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про всиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Так, згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

В справі «Савіни проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право дітей і батьків бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, що спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя». Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

В справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання, зокрема і обмеження батьківських прав, має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Суд має ретельно розглядати випадки, коли обмеження батьківських прав можуть викликати припинення сімейних відносин між батьками та дитиною. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися, проте інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Враховуючи встановлені вище обставини, зокрема заінтересованість відповідача у житті та вихованні дітей, заперечення відповідача проти позбавлення її батьківських прав, суд приходить до висновку щодо відсутності будь-яких визначених ст. 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її синів.

Окрім цього, судом встановлено, що станом на день розгляду справи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягнув повноліття, у зв`язку з чим вимога щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно повнолітнього сина - ОСОБА_4 суперечить положенням чинного законодавства.

Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей на користь позивача, суд виходить з того, що згідно ч. 3 чт. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей та, як наслідок, відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном дітей, остання не є особою, якій належить право вимоги на отримання аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 18, 19, 242, 258, 259, 263 - 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (адреса місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 134) про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 11.03.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов