Номер провадження: 22-ц/813/1961/20
Номер справи місцевого суду: 501/1798/16-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/1798/16-ц

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

- відповідачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товаритсва «Укрсиббанк» про визнання договорів недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Смирнова В.В. 07 серпня 2019 року, -

встановив:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі Банк)звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №0 від 28.09.2007 року, а саме - заборгованість по процентах та кредиту в розмірі 10 820, 05 долара США та по пені у розмірі 35 373,11 грн..

Свої позовні вимоги Банк обґрунтовує тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007 року з додатковою угодою №2 від 28.09.2007 року. Банк повністю виконав умови кредитного договору.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному вище кредитному договору між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 144470 від 28.09.2007 року.

Відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, тим самим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Позивачем направлялось на адресу відповідачів вимоги про необхідність усунення порушень договору. Однак, відповідачами не було усунуто порушення договору.

Станом на 15.07.2016 року заборгованість за кредитним договором №0 від 28.09.2007 року складає: - по процентах та кредиту в розмірі 10 820,05 долара США та по пені у розмірі 35 373,11 грн., а саме: - заборгованість за кредитом - 9 101,00 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість за період з 12.05.2015 р. по 15.07.2016 р. у розмірі 4 656,00 доларів США; - заборгованість за процентами 1 719,05 долара США, у тому числі прострочена заборгованість за період з 01.04.2015 р. по 30.06.2016 р. у розмірі 1 575,33 долара США; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 02.08.2015 року по 15.07.2016 рік 26 111,07 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 02.08.2015 року по 15.07.2016 рік 9 262,04 грн. (Т. 1, а. с. 2 3).

02 лютого 2017 року ОСОБА_2 , не визнавши первісний позов Банку, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить: 1) визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 28 вересня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , застосувавши наслідки недійсності правочину; 2) визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 28 вересня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , застосувавши наслідки недійсності правочину.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 обґрунтована тим, що при наданні кредиту Банком були порушенні норми законодавства. Умови договору є дискримінаційними, значно погіршують становище позивача, як споживача порівняно з відповідачем. Позивач вважає, що відповідач свідомо ввів його в оману, щодо встановленого розміру відсотків та сукупну вартість кредиту, оскільки базові умови кредитування, які вказані у договорі, не відповідають розрахунку суми щомісячного платежу (Т. 1, а. с. 112 116).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 серпня 2019 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № від 28.09.2007 року по процентах та кредиту у розмірі 10 820,05 долара США та по пені у розмірі 35 373,11 грн..

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати у розмірі 4 555 грн. 33 коп. у рівних частках з кожного по 2 277 грн. 66 коп..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. В установлені строки заборговані суми не повертав. Надані Банком докази суд першої інстанції визнав належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості.

Щодо зустрічної позовної заяви, судом першої інстанції зроблено висновок про недоведеність обставин, які б обумовлювали визнання кредитного договору недійсним (Т. 1, а. с. 243 246).

В апеляційній скарзіОСОБА_2 просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 серпня 2019 року та ухвали нове судове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, судом першої інстанції не було враховано висновок експерта. Судом було проігноровано той факт, що ПАТ «УкрСиббанк» під час укладення з ОСОБА_2 кредитного договору приховав від нього повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору. Тим самим, навмисно ввів його в оману. Тому, на підставі цих обставин договір про надання споживчого кредиту слід було визнати недійсним. Апелянт зазначає, що Банк не повідомив його у письмовій формі про умови кредиту. ПАТ «УкрСиббанк» не було надано суду доказів про надання інших видів документів, зокрема у вигляді інформаційного листа ПАТ «УкрСиббанк» чи пам`ятки позичальника, що свідчить про те, що ПАТ «УкрСиббанк» не ознайомив позичальника з усіма умовами кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «УкрСиббанк» - адвокат Тодирець А.О. заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржуване рішення просить залишити без змін. Вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відсутність підстав для визнання недійсними спірних договорів.

У судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» - адвокат Тодирець А.О. проти апеляційної скарги також заперечував. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість її розгляду за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників, які в судове засідання не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які з`явились у судове засідання апеляційного суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасинками і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення первісного позову ПАТ «УкрСиббанк» та про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 546, 553, 559, 1054, 1056 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 18, 20, 23 Закону України «Про захист прав споживачів») та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007 року (надалі - кредитний договір) з додатковою угодою №2 від 28.09.2007 року (Т. 1, а. с. 18 - 24).

Відповідно до умов кредитного договору позивач за первинним позовом надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) у сумі 35000,00 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 , а останній зобов`язався щомісячно повертати кредиту повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 28.09.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1, 1.2. кредитного договору).

За користування кредитними коштами ОСОБА_2 зобов`язався сплатити проценти у розмірі 12.9% річних. Сторони домовилися, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 5.2 кредитного договору (п. 1.3.1, п.1.3.2 кредитного договору). У випадку настання обставин, передбачених підпунктами «а» пункту 5.2 договору (порушення кредитної дисципліни) процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки що діє відповідно до п. 1.3.1 договору (п. 1.5 додаткової угоди до кредитного договору).

Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором (п.1.3. кредитного договору).

Згідно з п.4.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючі з 32 календарного дня.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 144470 від 28.09.2007 року (Т. 1, а. с. 35 - 36).

Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_2 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу (з травня 2015 року), чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Позивач направив відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень договору (Т. 1, а. с. 37, 38).

Відповідачі порушення договору не усунули.

Станом на 15.07.2016 року заборгованість за кредитним договором №0 від 28.09.2007 року складає: - по процентах та кредиту у розмірі 10 820,05 долара США; - по пені у розмірі 35 373,11 грн., а саме: - 9 101,00 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 4 656.00 доларів США за період з 12.05.2015 р. по 15.07.2016 р.; - 1 719,05 долара США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1 575.33 долара США за період з 01.04.2015 р. по 30.06.2016 р.; - 26 111,07 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 02.08.2015 року по 15.07.2016 рік; - 9 262,04 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 02.08.2015 року по 15.07.2016 рік.

Ухвалою суду першої інстанції від 27 березня 2017 року було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Бочкарьову Д.О. (свідоцтво №1250 Міністерство Юстиції України від 2008 р.), на вирішення якої поставлено наступні питання: - Чи підтверджується документально реальна відсоткова ставка за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ?; - Чи підтверджується документально сума щомісячного платежу по відсоткам за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , розмір відсоткової ставки за зазначеним договором?; - У якій сумі підтверджується документально розмір внесених грошових коштів в рахунок погашення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № № 0 від 28 вересня 2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , розрахунковими документами банку та позичальника?; - У якій сумі підтверджується документально розмір внесених грошових коштів в рахунок погашення зобов`язань за договором про надання кредиту на сплату страхових внесків № 0 від 28 вересня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , розрахунковими документами банку та позичальника?; - На які рахунки та за якими призначеннями здійснювались платежі за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ?; - На які рахунки та за якими призначеннями здійснювались платежі за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ?; - Чи підтверджується документально розмір та валюта наданих кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ? (Т. 1, а. с. 122 - 123).

Висновком судового експерта Бочкарьова Д.О. від 22.01.2018 року № 501/1798/16-ц встановлено: - по першому питанню за наданими на дослідження документами за матеріалами справи провести дослідження в частині визначення розміру реальної відсоткової ставки відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 3.1 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, не надається за можливе;

- по другому питанню за наданими на дослідження матеріалами справи не відображється документальне підтвердження узгодження сторонами за кредитним договором застосування підвищеної відсоткової ставки у розмірі 28,8% річних але за даними Довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 від 28.09.2007, кредитором при розрахунку суми відсотків належної до сплати за час користування кредитними коштами у сумі 23467,50 доларів США за термін з 28.09.2007 по 30.06.2016 (тобто за 3150 днів) застосована ставка відсотків у розмірі 7,2% річних;

- по третьому питанню за даними наданої на дослідження Довідки - розрахунок заборгованості за кредитним договором №0 від 28.09.2007 визначено, що за кредитним договором №0 від 28.09.2007 кредитором отримано кошти від ОСОБА_2 сумі 47647,45 доларів США у тому числі з погашення кредиту в сумі 25899 доларів США, та сплати відсотків в сумі 21748,45 доларів США;

- по четвертому питанню за даними наданих на дослідження документів за матеріалами справи не надається за можливе документально визначити розмір внесених грошових коштів в рахунок погашення забов`язань за договором про надання кредиту на сплату страхових внесків №0 від 28 вересня 2007 року, укладений АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ;

- по п`ятому питанню наданні на дослідження документи за матеріалами справи не визначають документально підтвердження рух коштів за договором про надання споживчого кредиту № від 28 вересня 2007року, не визначають проведення надання кредитних коштів з використанням поточного, вкладного (депозитного) рахунку ОСОБА_2 , не визначають документального підтвердження здійснення розрахунків за платежами супутніх послуг на користь третіх осіб пов`язані із страхуванням 9479,81 гривень, сплатою державного мита за посвідчення договору іпотеки/застави 239,87 гривень, послуги нотаріуса 500 гривень, сплатою вартості послуг за проведення незалежної експертної оцінки предмету забезпечення 500 гривень, тому провести дослідження в частині документального підтвердження здійснення платежів на рахунки та за призначенням не надається за можливе;

- по шостому питанню з причини того, що в ухвалі від 27.03.2017 року, Іллічівським міським судом Одеської області, визначене п`яте та шосте питання за своєю редакцією є однаковими, то проведення дослідження по шостому питанню не здійснено;

- по сьомому питанню: в даних наданої копії Виписки за особовим рахунком 2600 за 28.09.2007 року, зазначено зарахування коштів з рахунку НОМЕР_1 з призначенням «Надання кредиту згідно угоди 0 від 28.09.2007» в сумі 35000 доларів США, що в еквіваленті склало 176750 гривень, та по рахунку НОМЕР_2 їх видача з призначенням «Видача з поточного рахунку фізичної особи 2600 ОСОБА_1 » в сумі 35000 доларів США, що в еквіваленті склало 176750 гривень;

- матеріали справи не відображають документального підтвердження відкриття поточних рахунків кредитором позичальнику для надання валютних кредитних коштів, надання супутніх послуг з обслуговування даних рахунків, заявок на отримання позичальником кредитних коштів, та первинні облікових документів з підтвердження отримання позичальником готівкових кредитних коштів за каси кредитора, обліку нарахування відсотків за їх користування;

- у зв`язку з тим, що документально підтвердити або спростувати надання кредитором позичальнику кредитних коштів в розмірі 35 000 доларів США за кредитним договором № 0 від 28.09.2007 року не надається за можливе.

Між сторонами склалися кредитні правовідносини, правовідносини з договору поруки, правовідносини з визнання кредитного договору недійсними.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1054, 1056, 1057-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 546, 553, 554, 559 ЦПК України передбачено, що зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов`язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника до поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Недійсний правочин не здійснює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено надання перед укладенням договору про надання споживчого кредиту відповідної письмової інформації. У разі ненадання вказаної інформації наступають наслідки, передбачені ст. ст. 15 і 23 цього Закону, а саме: - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; - вимагати надання у прийнятно короткий строк, але не більше місяця, належної інформації. Якщо інформація в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

ОСОБА_2 під час укладення кредитного договору ознайомився і погодився з умовами кредитування. Своїм підписом він підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ «УкрСиббанк».

У випадку ненадання необхідної інформації Позичальник мав право вимагати надати таку інформацію у найбільш короткий строк, відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Випадки визнання умов договору про надання споживчого кредиту несправедливими передбачені ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Загальні положення про несправедливі умови договору вказуються у ч. ч. 2, 3 ст. 18 цього Закону. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Частиною 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли визнання недійсним положення зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності; 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди позивачеві.

З доводів апеляційної скарги не можна дійти висновку про те, що умови спірного кредитного договору зокрема завдають шкоди позивачеві. Апелянт посилається на низку норм права, якими законом врегульовано правовідношення між кредитодавцем і поозичальником, між тим ці доводи не конкретизовано, адже апелянт не вказує на зокрема конкретні негативні наслідки для нього, які передують вказаним, незаконним, як на думку ОСОБА_2 , діям позивача.

Доводи апеляційної скарги про погіршення становища ОСОБА_2 через застосування позивачем підвищеної відсоткової ставки (ставки у розмірі 28,8% річних),з посиланням на вищенаведені висновки експерта, є такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема вказаними висновками експерта, адже за даними Довідкирозрахунку заборгованості за кредитним договором №0 від 28.09.2007 року кредитором при розрахунку суми відсотків належної до сплати за час користування кредитними коштами у сумі 23 467,50 долара США за термін з 28.09.2007 року по 30.06.2016 року (тобто за 3150 днів) застосована ставка відсотків у розмірі 7,2% річних.

За приписами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Висновки експерта, на які апелянт посилається обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним, не є достатнім доказом, у розумінні приписів статті 80 ЦПК України, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин щодо недійсності спірного договору.

За правилами частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків. Вказана у даному абзаці правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 462/6463/15-ц.

З урахуванням вищевикладеного та того, що вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним заявлено після подання позову ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за цим кредитним договором, упродовж тривалого часу відповідач виконував умови спірного договору, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні договору, апеляційний суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання вищенаведеного кредитного договору недійсним є спробою уникнути негативних наслідків через невиконання його умов.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості вимог позову ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції викладених в оскаржуваному рішенні, яке ухвалено без порушень норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не мають наслідком її задоволення, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе