РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Рівне

Справа № 565/1088/19

Провадження № 22-ц/4815/245/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство "Управляюча компанія "Житлокомунсервіс" Вараської міської ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року в складі судді Зейкана І.Ю., постановлене в м.Вараш,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року Комунальне підприємство "Управляюча компанія "Житлокомунсервіс" Вараської міської ради (далі комунальне підприємство) звернулось із позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , утримання та експлуатацію якого здійснює комунальне підприємство.

Вказувало, що між сторонами виникли правовідносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а відповідач ними користується. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за надання послуг за період з 01.03.2017 року до 30.04.2019 року виникла заборгованість, яка складає 6 355,38 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 21 жовтня 2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як співвласників квартири.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, яка за період з 01.03.2017 року по 30 листопада 2018 року становить 5589,95 грн., та відшкодувати понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Управляюча компанія «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради 5589 грн. 95 коп. заборгованості за надані комунальні послуги. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був співвласником квартири АДРЕСА_1 , у якому знаходиться квартира відповідача, перебуває на обслуговуванні комунального підприємства та з 1 березня 2017 року він користується всіма житлово-комунальними послугами, що надає підприємство, тому зобов`язаний своєчасно сплачувати витрати з утримання будинку та прибудинкової території.

У поданій апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення суд судом першої інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції керувався нормами ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, що ще не діяла та рішенням ради, додатком до нього, які належним чином не завірені, тому є недопустимими, та йому, в ході розгляду справи позивачем не надіслані. Останній, вказуючи що ОСОБА_1 є співвласником будинку, не надає доказів того, що відповідач доручав повністю або частково управляти належним йому майном на праві спільної власності. Договори з відповідними виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надані позивачем не містять вказівок, що саме ОСОБА_1 надавались послуги, не вказано перелік та періодичність послуг, розмір прибуткової території, відсутні акти виконаних робіт. Вони також не підписані відповідачем, а тому не підтверджують заявлені вимоги. Всі долучені докази подані до суду з порушенням процесуального закону - подані після початку судового засідання, після надання стороною пояснень, належним чином не завірені тощо. Таким чином суд не міг брати їх до уваги та задовольняти позов. Також вважає, що інформаційну довідку з державного реєстру та третіх осіб судом долучено та притягнуто з порушенням ЦПК.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що доводи скарги правильності висновків суду не спростовують, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду-залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , загальною житловою площею 68,1 кв.м., у період з 01.11.1993 року до 29.11.2018 року перебувала у спільній сумісній власності відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а з 29.11.2018 року до дня видачі довідки належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Договір про надання послуг по утриманню будинку і прибудинкової території відповідачем не укладався, однак суд встановив, що Комунальне підприємство "Управляюча компанія "Житлокомунсервіс" Вараської міської ради згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримує будинок та прибудинкову територію, надає житлово-комунальні послуги власникам квартири, а власники квартири отримують ці послуги та зобов`язані своєчасно вносити щомісячну плату за надані їм комунальні послуги у встановлений законодавством термін. Тарифи розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків та прибудинкових терарій. Послуги надаються відповідно до затвердженого рішенням органом місцевого самоврядування тарифу.

Суд першої інстанції також встановив, що нарахування і надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території проводиться у відповідності до рішення виконавчого комітету Вараської міської ради № 213 від 18.11.2016 року, з урахуванням змін, внесених рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради від 15.12.2016 року № 236, та додатку до нього, відповідно до яких, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються комунальним підприємством «Житлокомунсервіс» Кузнецовської міської ради з 1.01.2017 року, по будинку АДРЕСА_2 встановлено у сумі 3,92 грн. за кв.м.

За надані позивачем послуги у зв`язку з неналежною їх оплатою відповідачем, виникла заборгованість, яка за період з 01 березня 2017 року по 30 листопада 2018 року становить 5589,95 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від 24.06.2004року до житлово-комунальних послуг належали, в т.ч. послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо), які в подальшому, в зв`язку з прийняттям нової редакції цього закону під №2189 УІІІ від 9.11.2017 року, введену в дію з 10.06.2018 року, згідно статті 5 стали іменуватися як житлова послуга.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції №1875-ІУ від 24.06.2004року та частиною 1 статті 12 цього в редакції цього закону №2189 УІІІ від 9.11.2017 року визначено, що житлово - комунальні послуги здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону №1875-ІУ від 24.06.2004року, ч.1 ст.7 в редакції закону №2189 УІІІ від 9.11.2017 року споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від 24.06.2004року, частиною 1 статті 9 в редакції цього закону №2189 УІІІ від 9.11.2017 року обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Суд першої інстанцій, встановивши, що відповідач отримував надані комунальним підприємством послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, однак не оплачував їх в повному обсязі, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості з ОСОБА_1 .

Покликання апеляційної скарги на те, що суд застосував норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, які не діяли не ґрунтуються на ст.5 ЦК України, оскільки за період, за який стягнуто заборгованість вказаний закон діяв в редакції №1875-ІУ від 24.06.2004року, так і новій редакції №2189 УІІІ від 9.11.2017 року, яка введена в дію з 10.06.2018 року. Зазначення місцевим судом у рішенні лише однієї редакції закону не є підставою для його скасування апеляційним судом.

Також, пред`явлення вказаного позову лише до одного співвласника, відповідача у справі та стягнення з нього заборгованості за період з 01 березня 2017 року по 30 листопада 2018 року не порушило прав ОСОБА_1 , оскільки згідно положень ст.ст.526,544 ЦК України співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес).

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права в зв`язку з прийняттям ним доказів у справі після початку судового засідання є безпідставними, оскільки докази надані представником позивача 18 та 22 липня 2019 року подані до початку першого судового засідання, а докази подані представниками сторін в подальшому, прийняті судом з дотриманням принципу змагальності сторін.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що треті особи у справу були притягнуті з порушенням строків, встановлених ч.1 ст.53 ЦПК України, проте зазначений недолік не вплинув на правильність правового результату ухваленого у справі рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що інші аргументи апеляційної скарги, є ідентичними запереченням, викладеним у відзиві заявника, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому суд апеляційної інстанції враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, його рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Понесені витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 2881,5грн. віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення ухвалено та виготовлено 10 березня 2020 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.