ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/4808/19
Провадження № 22-ц/4820/444/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

з участю представників сторін, третьої особи,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Чевилюк З.А. від 30 жовтня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що з 04 серпня 1995 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 .

В період шлюбу ними збудовано житловий будинок АДРЕСА_1 та придбано земельну ділянку за цією ж адресою.

Вважала, що ѕ частки цього житлового будинку належить їй на праві особистої приватної власності та не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки половина коштів, які були витрачені на будівництво цього будинку належали їй особисто, а інша половина коштів були спільними коштами подружжя. Відповідач матеріально не був спроможний будувати будинок, так як на час будівництва перебував на тимчасових заробітках і мав низький рівень доходу. Земельна ділянка придбана ними за їх спільні кошти, а тому підлягає поділу в рівних частках.

Враховуючи викладене, позивач просила визнати за нею право власності на ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності на Ѕ частку земельної ділянки, що також находиться по АДРЕСА_1 .

В серпні 2019 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності на Ѕ частку земельної ділянки, що також находиться по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 серпня 2019 року у справу залучено третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року в позові відмовлено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року внесено виправлення до вказаного рішення, виключено з четвертого абзацу рішення суду, з описової частини рішення суду слово «підготовчому».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На її думку, судом не було надано оцінку доводам позивача, не встановлено, чи належить майно, що є предметом спору до спільної сумісної власності подружжя та чи підлягає воно розподілу між подружжям. Також судом безпідставно не прийнято заяву відповідача про визнання позову. Крім цього, висновок суду про подання позову з метою уникнення виконання відповідачем боргових зобов`язань ґрунтується на припущеннях і не відповідає фактичним обставинам справи. Про боргові зобов?язання відповідача їй взагалі не було відомо. Суд дійшов помилкового висновку, що боргове зобов?язання відповідача є спільним зобов`язанням подружжя. Вважає, що вказаним рішенням порушується її права на мирне володіння своїм майном.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта, представник відповідача підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, будучи належно повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, судом встановлено, що з 04 серпня 1995 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

За період з грудня 2007 року по листопада 2011 рік ними збудований житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.11, 12-13).

Місце проживання сторін зареєстроване у вказаному будинку з 23 грудня 2011 року (а.с. 5, 9).

Також, перебуваючи у шлюбі, сторони на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2005 року № 8970 набули у власність земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:001:0048, право власності зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 15, 39-44).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

В ході розгляду справи, в жовтні 2019 року, відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про визнання позову - визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки (а.с. 79).

Також судом в ході розгляду справи встановлено, що 20 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у позику 32080 доларів США та 16880 євро.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2018 року у справі №686/6330/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 1338462,80 грн.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року вищезазначене рішення суду першої інстанції змінено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 30830 доларів США та 16880 євро (а.с. 64-66).

Постановою приватного виконавця Лабчука Р.М. від 03.07.2019 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 686/6330/18-ц від 19.06.2019 року, виданим Хмельницьким міськрайонним судом на підставі вказаного судового рішення (а.с. 68).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2019 року змінено сторону виконавчого провадження - стягувача ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_4 у виконавчому провадженні за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (а.с. 67).

Постановою приватного виконавця Лабчука Р.М. від 25 липня 2019 року накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , зокрема, на житловий будинок загальною площею 245,5 кв.м, житловою площею 77,3 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 71-72).

Крім цього, постановою приватного виконавця Лабчука Р.М. від 18 вересня 2019 року здійснено опис майна боржника, в тому числі спірного житлового будинку (а.с. 73-75).

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси позикодавця і направлений на недопущення стягнення заборгованості за договором позики за рахунок майна боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Встановивши, що на час звернення позивача з цим позовом до суду в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 30830доларів США та 16880 євро боргу за договором позики накладено арешт на спірне майно, неповідомлення суду про наявність цих обставин, фактичну відсутність спору між сторонами, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Такий висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову в обраний позивачем спосіб є обґрунтованим і цілком узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року, справа № 337/474/14-ц, постановах від 01.08.2019 року ( справа № 638/8669/18), від 06.03.2019 року (справа № 317/3272/16-ц).

В свою чергу апеляційний суд також констатує, що за змістом ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України особа має право на захист в судовому порядку свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач заявила вимоги до свого чоловіка ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину майна, набутого ними спільно у шлюбі.

Судом не встановлено фактів порушення, оспорювання або невизнання права позивачки відповідачем ОСОБА_2 - останній визнав заявлені вимоги у повному обсязі, що цілком підтверджує відсутність спору між цими сторонами і про цей предмет.

Факт відсутності спору між сторонами щодо визнання права власності позивачки на Ѕ частину майна цілком підтверджується і сплатою ОСОБА_2 , відповідачем у справі, 4459,50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги, апелянтом за якою є позивачка ОСОБА_1 (а.с. 91).

Поряд з цим позивач не заявляла вимоги до стягувача у виконавчому провадженні відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» про визнання права власності на Ѕ частину майна та зняття з нього арешту.

У той же час питання щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, може бути вирішено судом за поданням державного чи приватного виконавця на підставі статті 443 ЦПК України.

Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду, та порушення права позивачки на мирне володіння своїм майном оскаржуваним рішенням.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 10.03.2020 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко