Справа № 260/77/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" листопада 2020 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іршавської міської ради об`єднаної територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про визнання протиправним і скасування рішення,
в с т а н о в и в :
22.04.2020 року із Закарпатського окружного адміністративного суду в порядку ст. 239 ч.1 КАС України надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Іршавської міської ради ОТГ, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про визнання протиправним і скасування рішення ХУІ сесії Іршавської міської ради об`єднаної територіальної громади УІІІ скликання від 13 грудня 2018 року в частині узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .
Суміжним землекористувачем є ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 .
На земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 здійснено забудову гаражу з порушенням вимог ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» (надалі-ДБН 360-92**), затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року за №44 зі змінами, які діяли на момент прийняття відповідачем рішення про надання дозволу ОСОБА_3 на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з подальшою передачею у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Вказані порушення виявлені експертом при обстеженні об`єкта незакінченого будівництва (гаражу). Згідно з висновком експерта, ОСОБА_3 порушено вказані вимоги, оскільки нею збудовано гараж на відстані 0,76 м до стіни будинку позивача та біля самої тильної стіни будинку позивачки. В межах земельної ділянки, що належить позивачці, ОСОБА_3 висаджено лозу винограду.
Саме із підстав порушення своїх прав суміжним землевласником, позивачка звернулася до суду за їх захистом у справі №301/2831/18.
Позивачу було відомо, що ОСОБА_3 подано до Іршавської міської ради ОТГ заяву про отримання у власність земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 . Про намір встановити межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 повідомляла ОСОБА_1 листом у травні 2018 року. Однак, у встановлений час запланованих дій та погоджень не відбулося. У зв`язку з існуванням спору щодо порушення прав землекористування і розглядом його в суді, позивачка зверталася до відповідача з клопотанням відкласти розгляд питання щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки та відкладення розгляду профільною депутатською комісією межового спору до набрання законної сили рішенням суду у справі про незаконність здійснення будівельних робіт з порушенням вимог ДБН, оскільки позивачка доводила, що ОСОБА_3 неправомірно та необґрунтовано намагається отримати у власність в порядку приватизації земельну ділянку в розмірах, що не відповідають вихідним промірам земельної ділянки на місцевості.
Однак, відповідач проігнорував звернення ОСОБА_1 та рішенням XVI сесії від 13 грудня 2018 року узгодив ОСОБА_3 межі земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів, порушивши право позивачки на користування належною їй земельною ділянкою та право на участь у прийнятті рішення щодо узгодження меж суміжних земельних ділянок.
На засідання профільної депутатської комісії з розгляду питання щодо узгодження меж сусідніх ділянок ОСОБА_1 , як власницю суміжної земельної ділянки, не було запрошено. Відповідач повідомлень про таке засідання позивачці не надсилав, у інший спосіб не повідомляв. Відповідач не дав можливості позивачці висловитися і подати комісії свої заперечення, обґрунтування, додаткові матеріали. Рішення комісією, яким депутати вирішили узгодити межі суміжної земельної ділянки, прийнято без участі позивачки за відсутності запрошення на таке засідання для розгляду межового спору.
Приймаючи спірне рішення 13 грудня 2018 року, відповідач також не повідомив позивачку про те, що вказане питання з вирішення межового спору буде розглянуто саме на сесії Іршавської міської ради ОТГ. Інформація про включення такого питання до порядку денного XVI сесії у розпорядженні міського голови від 04 грудня 2018 року «Про скликання XVI чергової сесії VIII скликання міської ради» відсутня. Вказана інформація не була доведена до відома позивачки жодним із способів, чим порушено її право на участь у прийнятті органом місцевого самоврядування рішення, яке стосується її цивільного права. Так відповідач позбавив позивачку можливості переконливого доведення перед депутатами безпідставності розгляду вказаного питання, допоки не ухвалено рішення судом.
Позивачці не відомі розміри та конфігурація земельної ділянки, право на яку оформляє ОСОБА_3 . Не відомо позивачці проходження меж на місцевості, їх відображення у технічній документації із землеустрою. Не відомо також, які саме межі погоджено відповідачем ОСОБА_3 від імені позивачки.
Відповідачем не надано позивачу можливості ознайомитися з матеріалами розгляду вказаного спору. Всупереч вимогам ст. 59 ч.11 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.15 ч. 3 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», інформація щодо спірного рішення відповідачем особисто позивачу не доведена та публічно в засобах масової інформації чи на загальнодоступному ресурсі в мережі Інтернет не оприлюднена, що, на думку позивача, свідчить про порушення відповідачем її права на доступ.
Вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом, згідно із підпунктом 5 пункту б) частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» віднесено до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, оскільки такі повноваження є їм делегованими органами державної влади.
Отже, розгляд земельного спору з подальшим прийняттям рішення щодо узгодження меж земельної ділянки, що відводиться ОСОБА_3 , повинен був розглядати виконавчий комітет Іршавської міської ради або інший спеціально утворений відповідачем виконавчий орган, який виконує делеговані повноваження у сфері регулювання земельних відносин.
Вважала, що рішення від 13 грудня 2018 року про узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , прийнято XVI сесією Іршавської міської ради ОТГ VIII скликання з перевищенням повноважень і в порушення спеціально-дозвільного принципу, встановленого ч. 2 ст. 19 Конституції України.
Відповідач Іршавська міська рада 08.02.2019 року подала відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала, враховуючи наступне (том 1 а.с.52-53).
Позивачка стверджує про порушення ОСОБА_3 правил забудови на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою порушення її прав як суміжного землевласника.
Належним підтвердженням факту здійснення особою самовільного будівництва чи порушення правил забудови є відповідні результати перевірки, проведеної органами державного архітектурно-будівельного контролю.
Позивачка стверджує, що повідомляла відповідача про порушення її прав, як суміжного землевласника, однак, ОСОБА_1 не надано до матеріалів справи жодних доказів щодо здійснення ОСОБА_3 захоплення земельної ділянки позивачки, чи порушення нею прав позивачки або правил забудови.
Позивачем ОСОБА_1 не було надіслано відповідачу ніяких документів та не надано доказів, які були б підставою для відкладення розгляду земельною комісією, яка засідала неодноразово, питання узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки за відсутності підписів суміжників, а також не надано підтверджуючих документів, які б вказували, що на час прийняття рішення XVI сесії Іршавської міської ради об`єднаної територіальної громади VIII скликання від 13 грудня 2018 року за № 725, існував земельний спір між позивачем та третьою особою ОСОБА_3 щодо здійснення останньою незаконного будівництва по АДРЕСА_2 .
Вважав надуманим твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що їй не було завчасно повідомлено про час і місце розгляду постійною депутатською комісією з питань земельних відносин і використання природних ресурсів, будівництва та архітектури Іршавської міської ради питання щодо земельного спору та меж земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_3 . Відповідачем неодноразово надсилались позивачці ОСОБА_1 листи про проведення розгляду вищевказаного земельного спору з виїздом на місце, а саме: 22.06.2018 р. за № 02-14/1746, 25.07.2018 р. за № 02-14/1916, від 1 1.09.2018 р. за № 12-14/2292, 02/14/2435 від 02.10.2018 р. Однак, позивачка свідомо ігнорувала дані запрошення.
Посилання ОСОБА_1 на те, що її не запросили на сесію Іршавської міської ради є безпідставним, оскільки законодавством не передбачено обов`язку запрошувати громадян на засідання сесії органу місцевого самоврядування.
Згідно регламенту роботи міської ради, 03.12.2018 року міською радою було опубліковано за 10 календарних днів проект рішення відносно узгодження меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд громадянці ОСОБА_3 у відсутності суміжника ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Право власності особи на земельну ділянку не може бути безальтернативно залежним від бажання суміжного власника земельної ділянки чи землекористувача погодити чи не погодити відповідну технічну документацію із землеустрою.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 18.04.2018 року № 346/4408/15-ц, сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає, рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.
Тому непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.
Доводи позивача відносно перевищення відповідачем повноважень вважав необґрунтованими. Відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування» та регламенту роботи міської ради, в ході діяльності органу місцевого самоврядування утворюються постійні комісії, порядок діяльності яких закріплений в Положенні про роботу комісії з питань земельних відносин і використання природних ресурсів, будівництва та архітектури Іршавської міської ради. Основним завданням та повноваженням вказаної комісії є врегулювання земельного спору між суміжними землекористувачами. Положення про постійні земельні комісії було затверджено рішенням 1 сесії Іршавської міської ради об`єднаної територіальної громади II скликання від 25 травня 2017 року та розміщене на офіційному сайті Іршавської міської ради.
На думку відповідача, відсутні докази порушення прав та інтересів позивача, як суміжного землевласника. Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 10.04.2012 року по справі №21-1115/10, відповідач просив у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, оскільки визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.
Третя особа ОСОБА_3 подала пояснення щодо позову (том 1 а.с.90-91).
Позивачка по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є суміжними землевласниками. Вже тривалий час (біля 10-ти років) між ними існує спір.
У 2012 році ОСОБА_1 зверталась до Іршавського райсуду з позовом до ОСОБА_3 «Про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії», а саме : «усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_2 , та зобов`язати ОСОБА_5 надати ОСОБА_1 вільний доступ до земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 , для проведення будівельних робіт по спорудженню відмостки (жолоба) та посилення фундаменту тильної сторони житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 ».
Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 12 липня 2012 року у задоволенні вище вказаного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У липні 2014 року ОСОБА_1 зверталась до Іршавського райсуду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою шляхом: перенесення гаражу на відстань від її житлового будинку згідно норм ДБН, санітарних та протипожежних норм; перенесення сараю для домашньої худоби, птиці та кролятника на відстань не менше 15 м від житлового будинку; перенесення виноградника відповідно до норм ДБН та санітарних норм, а його конструкцію - на відстань не менше 1 м від межі.

По даному спору прийнято рішення Іршавського райсуду від 19 грудня 2014 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року.

По всіх спорах фактично мав місце спір щодо права ОСОБА_1 на частину земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 . З цієї підстави ОСОБА_1 не погодила межу земельної ділянки ОСОБА_3 та бажає, щоб і міська рада з цієї підстави не погодила Проект землеустрою на вказану земельну ділянку. У зв`язку з тим, що міська рада погодила Проект землеустрою, ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, Іршавська міська рада не може не погодити ОСОБА_3 межу земельної ділянки та Проект землеустрою, оскільки між дворогосподарством ОСОБА_3 та дворогосподарством ОСОБА_1 існує тільки одна межа.

ОСОБА_1 має приватизовану земельну ділянку під будинком АДРЕСА_2 , має Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, в якому відображено межу між земельними ділянками сторін. Отже, іншої межі бути не може. З цієї підстави не може бути і спору щодо місця проходження межі між двома дворогосподарствами.

Щодо питання про надання ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою - АДРЕСА_1 , то це питання було предметом розгляду Іршавського райсуду та Апеляційного суду Закарпатської області від 12 липня 2012 року, в якому дано оцінку вимогам ОСОБА_1 щодо її права на частину належної ОСОБА_5 земельної ділянки та вказано, що така вимога позивачки призводить до явного порушення переважного права ОСОБА_5 на користування земельною ділянкою

АДРЕСА_1 відомо про вказані рішення судів, Іршавська міська рада неодноразово розглядала земельні спори сторін.

З наданих позивачкою та Іршавською міською радою доказів вбачається, що Іршавська міська рада повідомляла позивачку про засідання, отже відсутні підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Той факт, що рішення Іршавської міської ради прийнято у відсутності позивачки не може бути підставою для задоволення її позову, оскільки цим рішенням не порушено жодного права позивачки.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що підставами позову є порушення Іршавською міськрадою її конституційних прав, зокрема, права на участь у прийнятті рішення щодо встановлення в натурі меж суміжної земельної ділянки, шо мало наслідком порушення права власності на земельну ділянку. Позивачці не було запропоновано підписати акт погодження меж земельної ділянки, а непрозоре та неправомірне встановлення меж суміжних земельних ділянок закладає фундамент подальших проблем та спорів та порушує право позиваки на користування своєю власністю. Оскільки позивачку не було залучено до процесу узгодження меж, їй не указали, де саме проходить межа між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , не показали, де встановлені межові знаки, щоб вона могла побачити, що її право не порушено, тому вона ставить під сумнів об`єктивність і правильність встановлення меж. Вважала, що відповідач погодив межі земельної ділянки ОСОБА_3 поза межами своїх повноважень та з порушенням процедури. Просила задовольнити позов і скасувати спірне рішення Іршавської міськради, оскільки між нею та ОСОБА_3 протягом багатьох років існує межовий спір, який полягає у тому, що ОСОБА_5 з порушенням будівельних норм, з недотриманням встановленої законом відстані, майже впритул до будинку позивачки збудувала на своєму подвір`ї гараж та висадила виноград, чим порушує права позивачки як власника сусіднього житлового будинку. Пояснила, що не заперечувала проти погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 та не відмовлялася погоджувати межі земельної ділянки ОСОБА_3 , але до неї ніхто не звертався за таким погодженням. Оскільки ОСОБА_3 з позивачкою не погоджувала межі земельної ділянки і позивачка не знає, де проходить межа між її земельною ділянкою та суміжною ділянкою ОСОБА_3 , тому і не може перевірити, чи сталося при передачі ОСОБА_3 у власність землі порушення меж земельної ділянки позивачки. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що порушення прав ОСОБА_1 на участь у прийнятті рішення щодо погодження меж суміжної земельної ділянки це фактичний наслідок протиправного рішення Іршавської міськради, яка самовільно, без належного повідомлення позивачки про погодження меж, поза межами своїх повноважень та з порушенням процедури узгодила ОСОБА_3 межі земельної ділянки від імені ОСОБА_1 . Позивачка неодноразово доводила, що між нею та ОСОБА_3 існує спір з приводу хаотичної самочинної забудови на земельній ділянці ОСОБА_5 , яка спричиняє збитки майну позивачки, порушує її право на користування належним позивачці житловим будинком та земельною ділянкою для обслуговування будинку. ОСОБА_5 неодноразово відмовляла позивачці у наданні можливості обслуговувати свій будинок з боку сусіднього двору. У 2017 році депутатською комісією було запропоновано ОСОБА_6 і ОСОБА_5 укласти договір сервітуту для надання права ОСОБА_6 здійснити ремонт та побілку стіни житлового будинку, що виходить в бік двору ОСОБА_7 . Однак, ОСОБА_5 відмовила позивачці в укладенні такого правочину. Просила позовні вимоги задовольнити та визнати протиправним і скасувати рішення ХУІ сесії Іршавської міської ради УІІІ скликання від 13 грудня 2018 року в частині узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 141 ч. 8 ЦПК України, під час судових дебатів зробила заяву про подання у визначений законом строк суду доказів щодо розміру судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_8 позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними та просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що позивачка ОСОБА_1 відмовилася підписувати акт погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 , тому остання звернулася до Іршавської міської ради з клопотанням погодити межі земельної ділянки без підпису суміжного землевласника ОСОБА_1 . Позивачку неодноразово повідомляли про призначення засідання комісії з земельних питань щодо узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 та вирішення земельного спору, протягом двох років комісія виїжджала за місцем проживання ОСОБА_3 , однак, ОСОБА_1 ухилялася від участі у вирішенні питання про узгодження меж. Під час розгляду питання узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 , комісія міськради з земельних питань установила, що у суміжного землевласника ОСОБА_1 є державний акт на земельну ділянку, наявна технічна документація на землю та зареєстровано право власності на землю. Тобто, межі належної ОСОБА_1 земельної ділянки, у тому числі, з боку суміжного землекористувача ОСОБА_3 , визначені та у державний кадастр занесено всі поворотні точки. Указуючи на наявність межового спору, позивачка ОСОБА_1 посилалася на порушення ОСОБА_3 будівельних норм при будівництві гаражу, а не на порушення меж чи захоплення сусідкою її земельної ділянки. Оскільки комісією з земельних питань на місцевості не виявлено наявності межового спору між сторонами, позивачкою також не надано доказів наявності межового спору між нею та ОСОБА_3 , не виявили і накладення земельних ділянок по технічним документаціям, тому ОСОБА_3 узгодили межі земельної ділянки без згоди суміжного землевласника - ОСОБА_1 . У судове засідання 30.11.2020 року представник відповідача ОСОБА_9 не з`явилася, подала заяву, в якій просила подальший розгляд справи проводити без її участі та відмовити у позові (том 3 а.с. 128, 133)

Представник третьої особи ОСОБА_10 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Пояснила, що ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_1 листом про те, що 24.05.2018 року відбудеться погодження меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, для її наступної приватизації ОСОБА_3 24.05.2018 року розробник технічної документації землевпорядник ОСОБА_11 був присутній на земельній ділянці ОСОБА_3 та пропонував ОСОБА_1 підписати акт погодження меж земельної ділянки. Однак, ОСОБА_1 , яка була присутня на місці, відмовилася підписувати акт погодження меж, про що землевпорядником зазначено в акті. У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 підписати акт погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 , остання вимушена була звернутися в міську раду за відповідним дозволом. ОСОБА_1 з 2012 року систематично позивається до суду до ОСОБА_5 , посилаючись на порушення своїх прав як власника сусіднього будинку та суміжної земельної ділянки, однак, всі її вимоги безпідставні. Ніяких порушень меж земельної ділянки ОСОБА_1 з боку ОСОБА_5 нема і не було, що підтверджується численними рішеннями судів. Члени комісії Іршавської міської ради знають про наявність спорів з боку ОСОБА_6 , які тривають багато років, що привело до того, що ОСОБА_5 протягом багатьох років не може приватизувати свою земельну ділянку. Однак, не виявивши ніяких порушень межі позивачки і ніяких підстав для відмови ОСОБА_3 у погодженні меж, Іршавська міська рада прийняла рішення, яким погодила межі земельної ділянки ОСОБА_3 без згоди суміжного землевласника ОСОБА_1 . З тих пір вже затверджена технічна документація на земельну ділянку ОСОБА_3 та зареєстровано її право власності на земельну ділянку. Кадастрова справа на земельну ділянку ОСОБА_3 зареєстрована, що також підтверджує відсутність накладення меж земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вважала, що Іршавською міська рада узгодила межі земельної ділянки ОСОБА_3 з дотриманої визначеної законом процедури та відповідно до вимог закону. Вважала, що позивачкою не доведено ні наявність межового спору між нею та ОСОБА_5 , ні порушення її прав. У судове засідання 30.11.2020 року представник третьої особи ОСОБА_10 не з`явилася, подала заяву, в якій просила подальший розгляд справи проводити без її участі та відмовити у позові (том 3 а.с.90-91, 131).

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що є матір`ю позивачки і проживає в одному будинку з нею, по сусідству з ОСОБА_3 . Їй відомо, що будинок позивачки збудований на відстані 1 метру від межі земельної ділянки, оскільки при зведенні будинку 25-30 років тому колишній власник дотримався цього правила. Огорожі між домоволодіннями ОСОБА_6 та ОСОБА_13 не має, її зняли ще попередні власники будинків батьки та діди теперішніх власників, оскільки огорожа заважала сусідам. При цьому, на місці огорожі залишилися стовпи. Про те, що вказані стовпи відсутні на подвір`ї ОСОБА_3 , свідок з сім`єю дізналася приблизно 15 років тому. За заявою ОСОБА_1 межі земельної ділянки неодноразово виносилися в натурі. Спір між позивачкою і ОСОБА_3 виник після того, як ОСОБА_3 розпочала на своєму подвір`ї будівництво двоповерхового гаражу впритул до межі земельної ділянки ОСОБА_1 та її будинку. Членів земельної комісії на повір`ї ОСОБА_3 жодного разу не бачила та їх, як суміжних землевласників, не запрошували для погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_14 показав, що є головою комісії з земельних спорів Іршавської міськради. Приблизно з 2014 року позивачка неодноразово зверталася до міської ради із скаргами на сусідів, посилаючись на порушення своїх прав, тому члени комісії неодноразово виїжджали за місцем проживання позивачки та суміжних землевласників для вирішення спорів. ОСОБА_3 звернулася до Іршавської міськради з заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землевласником позивачкою ОСОБА_1 , яка протягом багатьох років відмовлялася погоджувати ОСОБА_3 межі земельної ділянки. Вказану заяву ОСОБА_3 комісія розглядала протягом тривалого часу, оскільки ОСОБА_6 не з`являлася на засідання комісії. Всі заперечення з боку ОСОБА_1 зводилися до того, їй заважають будівля гаражу, виноград, ще якісь споруди. Виїздом комісії за місцем проживання ОСОБА_3 було установлено, що межі земельної ділянки ОСОБА_3 існують давно, вони чітко визначені і проходять по твердим межам: будинку та огорожі, у тому числі, з боку суміжного землевласника ОСОБА_1 . Сама позивачка для погодження меж на подвір`я ОСОБА_3 не з`явилася. Оскільки порушення меж земельних ділянок комісією не виявлено, комісія погодила ОСОБА_5 межі земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що як член земельної комісії Іршавської міськради приймав участь у вирішенні питання про узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки без погодження із суміжним землевласником ОСОБА_1 . При огляді земельної ділянки ОСОБА_3 було установлено, що між суміжними землевласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існують тверді межі, які встановлені давно і зазначені у Державному акті на право власності на землю, що виданий ОСОБА_1 . Ці межі земельної ділянки ОСОБА_1 порушено не було. Позивачка ОСОБА_1 була присутня на засіданні сесії, коли погоджували ОСОБА_3 межі земельної ділянки і про порушення меж своєї земельної ділянки вона не вказувала. Всі заперечення ОСОБА_1 зводилися до того, що їй заважають наявний на подвір`ї ОСОБА_3 гараж та виноградник. Межі земельної ділянки ОСОБА_3 були погоджені, оскільки комісія не виявила які-небудь порушення меж.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що в складі земельної комісії Іршавської міськради займалася питанням надання дозволу ОСОБА_5 на приватизацію земельної ділянки без погодження меж суміжним землевласником ОСОБА_1 . Комісією було встановлено, що межі земельної ділянки ОСОБА_3 проходять по твердим, давно встановленим межам: по будинку та огорожі. Між будинком ОСОБА_1 та подвір`ям ОСОБА_3 огорожі нема. Наявні межі відповідали всім наявним технічним документам. Оскільки порушень меж земельної ділянки ОСОБА_6 комісією виявлено не було, ОСОБА_3 надано згоду на приватизацію земельної ділянки. На неодноразові виклики на засідання земельної комісії ОСОБА_1 не з`являлася.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що у складі земельної комісії Іршавської міськради неодноразово виїжджав за місцем проживання сторін. При виїзді за місцем проживання ОСОБА_3 для узгодження меж земельної ділянки, члени комісії оглянули земельну ділянку та встановили, що межа між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проходить частково по стіні будинку ОСОБА_1 , а далі по старій огорожі. Тобто, існувала тверда межа, яка відповідала Державному акту на земельну ділянку ОСОБА_1 та кадастровому плану, а межа не була порушена. Оскільки ніяких порушень меж земельних ділянок виявлено не було, комісія погодила межі земельної ділянки ОСОБА_3 , після чого матеріали були передані для погодження на сесію міської ради.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що йому, як інспектору з питань благоустрою Іршавської міськради, декілька раз було доручено повідомити ОСОБА_1 про призначення засідання комісії міськради з земельних питань, на які вона викликалася. Однак, ОСОБА_1 відмовлялася від отримання повідомлень. По яким саме заявам він приносив повідомлення, свідок не пам`ятає, оскільки заяв та скарг на сусідів з боку ОСОБА_1 було дуже багато.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що будучи секретарем Іршавської міськради неодноразово запрошувався на засідання земельної комісії, оскільки раніше він займав посаду начальника земельного відділу і є спеціалістом-землевпорядником. ОСОБА_3 звернулася у міську раду з заявою про узгодження меж земельної ділянки без підпису суміжного землевласника, оскільки суміжний землевласник ОСОБА_1 протягом тривалого часу відмовлялася від підписання акту погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 . Комісією було встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 вже сформована, на земельну ділянку ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на землю, а наявна технічна документація зареєстрована. Згідно технічної документації, що була розроблена для приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 , ніяких накладок на суміжні земельні ділянки не було. Якби зазначені в технічній документації межі земельної ділянки ОСОБА_3 мали накладки на суміжні земельні ділянки, технічні документації не можливо було б зареєструвати. Виїздом комісії за місцем проживання ОСОБА_3 було встановлено, що на місцевості межі між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є твердими і сталими, вони проходять по стіні будинку та огорожі. Порушення меж земельної ділянки комісією встановлено не було. Всі заперечення ОСОБА_1 щодо погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 зводилися до того, що, на думку позивачки, ОСОБА_3 порушила будівельні норми при розміщенні на своєму подвір`ї гаражу та виноградника. На порушення меж своєї земельної ділянки ОСОБА_6 не указувала. 13.12.2018 року позивачка ОСОБА_1 була присутня на засіданні сесії Іршавської міськради, коли вирішувалося питання про узгодження ОСОБА_5 меж земельної ділянки, де позивачці було надано слово. При цьому, вона не могла навести, в чому полягає порушення меж земельної ділянки та конкретні докази порушення меж.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст. ст. 15 ч.1 та 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи. Необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Дана позиція суду відповідає правовим позиціям, що висловлені ВСУ при розгляді справ № 6-222цс14 від 04 лютого 2015 року та № 6-658цс15 від 18.05.2016 року.

Рішенням Іршавської міської ради №725 від 13.12.2018 року, узгоджено ОСОБА_3 межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , без підписів суміжних землекористувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_20 (том 1 а.с.103).

Позивачка ОСОБА_1 просила визнати протиправним і скасувати рішення ХУІ сесії Іршавської міської ради об`єднаної територіальної громади УІІІ скликання від 13 грудня 2018 року в частині узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що узгодивши ОСОБА_3 межі земельної ділянки без підпису позивачки, як суміжного землевласника, відповідач порушив право позивачки на користування належною їй земельною ділянкою. Між позивачкою та ОСОБА_3 протягом багатьох років існує межовий спір, який полягає у тому, що ОСОБА_5 з порушенням будівельних норм, з недотриманням встановленої законом відстані, майже впритул до будинку позивачки збудувала на своєму подвір`ї гараж та висадила виноград, чим порушує права позивачки як власника сусіднього житлового будинку.

Також позивачка вважала, що спірним рішенням міськради порушено її право на участь у прийнятті рішення щодо узгодження меж суміжної земельної ділянки, оскільки її не було запрошено на засідання профільної депутатської комісії з розгляду питання щодо узгодження меж сусідніх ділянок. Відповідач не дав можливості позивачці висловитися і подати комісії свої заперечення. Приймаючи спірне рішення 13 грудня 2018 року, відповідач також не повідомив позивачку про те, що вказане питання з вирішення межового спору буде розглянуто саме на сесії Іршавської міської ради ОТГ. Інформація про включення такого питання до порядку денного XVI сесії у розпорядженні міського голови міської від 04 грудня 2018 року «Про скликання XVI чергової сесії VIII скликання міської ради» була відсутня. Вказана інформація не була доведена до відома позивачки жодним із способів, чим порушено її право на участь у прийнятті органом місцевого самоврядування рішення, яке стосується її цивільного права.

Аналіз норм ст. 198 ЗК України,ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акту погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а з мотивів відмови. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним органом в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц та від 12 лютого 2020 року по справі № 545/1149/17.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до договору дарування від 09.11.2004 року (том 1 а.с.23-24). Земельна ділянка площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за цією ж адресою належить ОСОБА_1 відповідно до державного акту на право власності на землю від 10.03.2009 року.

Власником житлового будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

Маючи намір отримати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у власність шляхом її приватизації, ОСОБА_3 замовила технічну документацію із землеустрою та повідомила суміжних землевласників, у тому числі, позивачку ОСОБА_1 , про проведення процедури погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками, зазначивши дату та місце проведення вказаної процедури (том 1 а.с.218).

У судовому засіданні позивачка стверджувала, що не заперечувала проти погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 та не відмовлялася погоджувати межі земельної ділянки ОСОБА_3 , однак, до неї ніхто за таким погодженням не звертався. Дана обставина спростовується письмовим зверненням ОСОБА_1 до Іршавського міського голови від 02.07.2018 року, в якому позивачка зазначала про отримання нею запрошення від ОСОБА_3 на погодження меж земельної ділянки (том 1 а.с.14). Суд також критично оцінює пояснення позивачки ОСОБА_1 відносно того, що 24.05.2018 року вона не була присутня на подвір`ї ОСОБА_3 під час проведення процедури погодження меж та не відмовлялася від погодження меж, оскільки її на такий захід не запрошували і не пропонували підписати акт погодження меж, оскільки такі спростовуються актом від 24.05.2018 року (том 1 а.с.219). Згідно акту встановлення меж земельної ділянки від 24.05.2018 року, який складений інженерами-землевпорядниками, при встановленні меж земельної ділянки ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , суміжний землекористувач ОСОБА_1 була присутня, однак, відмовилася від підпису акту.

Питання про узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки без згоди суміжних землевласників спочатку було предметом розгляду 31.10.2018 року постійної депутатської комісії з питань земельних відносин і використання земельних ресурсів, будівництва та архітектури (том 1 а.с.18).

У судовому засіданні встановлено, що питання по заяві ОСОБА_3 від 30.05.2018 року про узгодження меж земельної ділянки без згоди суміжних землекористувачів для проведення приватизації земельної ділянки, неодноразово виносилося на розгляд земельної комісії, про що повідомлялася і ОСОБА_1 , як власник суміжної земельної ділянки і особа, яка відмовилася підписувати ОСОБА_3 акт погодження меж земельної ділянки, посилаючись на наявність межового спору. Незважаючи на неодноразові повідомлення про день та час призначення засідання комісії, у тому числі, за місцем проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на засідання вказаної комісії не з`являлася. Вказана обставина підтверджена в судовому засіданні як відповідними листами (том 1 а.с.14, 54, 55, 56, 57) та численними протоколами виїзних засідань депутатської комісії з питань земельних відносин (том 1 а.с. 213-217), так і показами членів земельної комісії міськради, допитаних в якості свідків.

Позивачка направила на адресу Іршавської міськради заяву від 24.10.2018 року, в якій просила відкласти вирішення питання узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки для приватизації, посилаючись на наявність між сусідами межового спору (том а.с.25). При цьому, дана заява не містить відомостей про те, в чому полягає межовий спір та зазначення конкретних фактів порушення меж земельної ділянки позивачки суміжним землекористувачем ОСОБА_3 . Вказана обставина підтверджується і листом Іршавської міськради №02-14/3008 від 07.11.2018 року (том 1 а.с.16).

Допитані в ході розгляду справи в якості свідків члени комісії з земельних питань Іршавської міськради ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 показали, що в ході розгляду заяви ОСОБА_3 щодо узгодження меж земельної ділянки без підписів суміжних землевласників, членами комісії було досліджено як технічну документацію на земельну ділянку ОСОБА_3 , так і проведено огляд земельної ділянки на місцевості.

В ході розгляду заяви ОСОБА_3 про узгодження меж комісією було встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 вже сформована, на земельну ділянку ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на землю, а її технічна документація зареєстрована. Згідно технічної документації, що була розроблена для приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 , ніяких накладок на суміжні земельні ділянки не було. Виїздом комісії за місцем проживання ОСОБА_3 було встановлено, що на місцевості межі між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є твердими і сталими, вони проходять по стіні будинку та огорожі. Порушення меж земельної ділянки комісією встановлено не було, а всі заперечення ОСОБА_1 щодо не погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 зводилися до того, що, на думку позивачки, ОСОБА_3 порушила будівельні норми при будівництві на своєму подвір`ї гаражу та виноградника. На порушення меж своєї земельної ділянки ОСОБА_6 не указувала.

У судовому засіданні позивачка також посилалася на те, що порушення її прав як суміжного землевласника та власника сусіднього будинку полягає у тому, що ОСОБА_5 з порушенням будівельних норм, з недотриманням встановленої законом відстані, майже впритул до будинку позивачки збудувала на своєму подвір`ї гараж та висадила виноград, чим порушує права позивачки як власника сусіднього житлового будинку.

Як на доказ порушення своїх прав землевласника позивачка посилається, у тому числі, на висновок експертного дослідження №181-05 від 18.01.2018 року (том 2 а.с.142-157).

При цьому, при проведенні дослідження, об`єктами дослідження були земельна ділянка ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , та об`єкти, розміщені на земельній ділянці ОСОБА_1 . Для проведення експертизи експерту було надано копію державного акту та витяг з технічної документації на земельну ділянку, що належить позивачці ОСОБА_1 . Відомості про координати поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_1 , а також документація із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_1 в повному об`ємі, експерту не надавалися (аркуш №8 та №11 висновку експерта).

Правовстановлюючі документи, а також дозвільні та технічні документи на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , та на розташовані на земельній ділянці будівлі, експерту не надавалися. Не проводилося експертом і огляду земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 .

Крім того, відповідно до вимог ст. 102 ЦПК України, висновок експерта складається у порядку, визначеному законодавством, та має відповідати вимогам закону. Зокрема, ч.7 ст. 102 ЦПК України зазначено, що у висновку експерта має бути зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Даний висновок експертного дослідження №181-05 від 18.01.2018 року таких відомостей не містить.

Згідно висновку експерта:

1.«Порушення визначених правовстановлюючими документами меж земельної ділянки ОСОБА_1 з боку дворогосподарства ОСОБА_3 має місце. Межа земельної ділянки ОСОБА_1 згідно фактичного розташування не відповідає п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстані до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни»;

2.«Розміщення гаражу на земельній ділянці ОСОБА_3 в частині відстані до межі земельної ділянки ОСОБА_1 , не відповідає вимогам державних будівельних норм, а виконане з порушенням вимог п.3.25 ДБН».

У той же час у висновку також зазначено, що земельна ділянка ОСОБА_1 є огородженою по периметру (аркуш №8 висновку експерта), тобто межі земельної ділянки визначено. Вказані тверді межі проходять по бетонному фундаменту, огорожі-сітці та стіні будинку. Параметри земельної ділянки, зазначені в плані, відповідають параметрам, визначеним державним актом (аркуш №11 висновку експерта). Відомостей про порушення суміжними землевласниками меж земельної ділянки ОСОБА_1 (знищення межі, перенесення межі тощо) висновок не містить. У висновку експерта зазначено, що розміщення гаражу на земельній ділянці ОСОБА_3 в частині відстані до межі земельної ділянки ОСОБА_1 , не відповідає вимогам будівельних норм (аркуш №16 висновку експерта).

Отже, указуючи на порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 з боку суміжного землевласника ОСОБА_3 , експерт посилається на порушення вимог п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Зокрема, п.3.25 ДБН 360-92, регламентує норми протипожежних розривів між будинками, розташування і орієнтацію житлових та громадських будинків, відстань розташування будівель до межі сусідньої ділянки.

Однак, вказані державні будівельні норми поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України. Ці норми обов`язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень.

Отже, порушення вказаних будівельних норм (недотримання при зведення будівлі вимог щодо відстані між будівлями та межею земельної ділянки) можуть свідчити тільки про наявність порушень при проектуванні та будівництві будинків та споруд, а не про порушення меж земельної ділянки.

Однак, питання щодо усунення ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою шляхом перенесення гаражу та виноградника, які, на думку ОСОБА_1 , збудовані з порушенням будівельних норм, вже були предметом судового розгляду.

Так, рішенням Іршавського райсуду від 19.12.2014 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 05.03.2015 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою шляхом перенесення від належного ОСОБА_1 житлового будинку гаражу та виноградника, збудованого на подвір`ї ОСОБА_3 , на відстань згідно норм ДБН, санітарних та протипожежних норм (том 1 а.с. 94-95).

З даних судових рішень вбачається, що гараж ОСОБА_5 збудовано відповідно до будівельного паспорту, розробленого Іршавським районним архітектором. Прив`язка гаражу до існуючих будівель та до межі земельної ділянки суміжних землевласників здійснено відповідно до ситуаційного плану, розробленого проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро та погоджено головним архітектором району. Відсутність яких-небудь порушень технічних норм та вимог при будівництві гаражу з боку ОСОБА_3 підтверджено інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю. Розміри земельних ділянок по АДРЕСА_2 , які є занадто малими і вузькими, що виключало можливість дотримання забудовниками норм ДБН 360-92. Така конфігурація земельних ділянок призвела до щільності їх забудови попередніми власниками. Наприклад, житловий будинок ОСОБА_1 знаходиться впритул до суміжної межі, тобто земельної ділянки ОСОБА_3 , що не відповідає вимогам чинних ДБН 360-92.

Крім того, з указаного рішення суду вбачається, що забудова земельної ділянки ОСОБА_3 (спірного гаражу) здійснена у період 1996-2000 років, тобто задовго до набуття позивачкою ОСОБА_1 права власності на житловий будинок та суміжну земельну ділянку. Щодо саджанців винограду, який позивачка також просила перенести, також встановлено, що такий був висаджений більше ніж 70 років тому. А між попередніми власниками будинків та користувачами суміжних земельних ділянок жодних спорів щодо будівництва вказаних будівель, користування земельними ділянками та щодо меж земельних ділянок, не було.

На підтвердження позовних вимог та порушення свого права власності на земельну ділянку, позивачкою також надано суду Технічний звіт про топографо-геодезичні роботи (том 3 а.с.136-140). Однак, вказаний технічний звіт не містить жодних відомостей ні про об`єкти дослідження, ні про документи, на підставі яких такі дослідження проводилися, ні про питання, які виносилися на дослідження, ні про спеціалістів, які це дослідження проводили, наявність у них відповідної кваліфікації та ліцензії. Не містить він і висновків, отриманих при дослідженні.

13.12.2018 року позивачка ОСОБА_1 була присутня на засіданні сесії Іршавської міськради, коли вирішувалося питання про узгодження ОСОБА_5 меж земельної ділянки, де позивачці було надано слово. Заперечуючи проти узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 посилалася тільки на порушення ОСОБА_3 будівельних норм при будівництві гаражу та розміщенні виноградника, а не на порушення меж земельної ділянки. З виступу ОСОБА_1 на засіданні міської ради 13.12.2018 року вбачається, що вона не заперечує проти погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 та приватизації нею земельної ділянки, однак, не погодження меж вважає для себе єдиною можливістю примусити ОСОБА_3 знести будівлю гаражу та вирізати висаджений під її будинком виноград (том 3 а.с.133,135).

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Оскільки чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельної ділянки, а мотивами не підписання акту погодження меж суміжним землевласником ОСОБА_1 було не наявність порушень земельного законодавства з боку ОСОБА_3 , рішенням Іршавської міської ради №725 від 13.12.2018 року узгоджено ОСОБА_3 межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , без підписів суміжних землекористувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_20 (том 1 а.с.103).

Посилаючись на порушення своїх цивільних прав, як власника суміжної земельної ділянки, ОСОБА_1 вказувала на те, що оскільки ОСОБА_3 з позивачкою не погоджувала межі земельної ділянки і позивачка не знає, де проходить межа між її земельною ділянкою та суміжною ділянкою ОСОБА_3 , тому позивачка не може перевірити, чи сталося при передачі землі у власність ОСОБА_3 порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 .

Отже, позивачка не тільки не навела суду фактів порушення меж належної їй земельної ділянки та не надала відповідних доказів таких порушень, ОСОБА_1 фактично підтвердила, що на даний час їй не відомо, чи відбулося прийняттям оскаржуваного рішення міськради порушення її цивільних прав як суміжного землевласника і в чому полягає таке порушення. Не могла пояснити позивачка і того, яким чином відновиться порушене, на думку позивача, право скасуванням рішення про узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 .

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 закінчено процедуру приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , отримано кадастровий номер та затверджено технічну документацію на землю. Вказана земельна ділянка вже передана ОСОБА_3 у власність. Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2019 року, згідно якого за ОСОБА_3 на праві власності зареєстрована земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер :06:004:0145 (том 1 а.с.102).

Факт проходження технічною документацією на земельну ділянку ОСОБА_3 процедури державної реєстрації спростовує наявність яких-небудь накладок меж вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки чи порушення меж суміжних земельних ділянок.

Не свідчать про порушення меж належної позивачу земельної ділянки в натурі або про накладення меж суміжних земельних ділянок (Кампов-Феєр) одна на одну ні поданий позивачкою до суду Технічний звіт про топографо-геодезичні роботи з відповідною схемою (том 3 а.с.136-139), ні висновок експертного дослідження №181-05 від 18.01.2018 року (том 2 а.с.142).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 12, 13, 77-80 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як на підставу позовних вимог позивачка посилалася на процедурні порушення, які були допущені відповідачем при вирішенні питання про узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки без погодження із суміжними землевласниками. Зокрема, посилалася на не повідомлення та про несвоєчасне повідомлення позивачки про засідання міськради, про несвоєчасне оприлюднення на сайті міськради порядку денного та проекту рішення тощо.

Однак, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 та від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16.

В судовому засіданні встановлено, що питання узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 вирішувалося міськрадою протягом тривалого часу в межах повноважень, визначених ст. 12 ЗК України. Про звернення ОСОБА_5 до міськради з відповідною заявою позивачу було відомо та позивач мав можливість надати відповідачу докази порушення меж своєї земельної ділянки та наявності межового спору, який міг би бути підставою для відмови ОСОБА_5 у погодженні меж земельної ділянки. Однак, таких доказів надано не було ні міськраді до прийняття оскаржуваного рішення, ні суду. Всі заперечення позивачки зводилися тільки до недотримання будівельних норм (відстані) при розміщенні на земельній ділянці ОСОБА_5 будівлі гаражу та виноградника, а не до порушення меж земельної ділянки чи захоплення ОСОБА_5 частини належної позивачу земельної ділянки. Дані мотиви позивачкою були викладені як в численних заявах до Іршавської міськради, так і особисто на засіданні міськради 13.12.2018 року при прийнятті відповідачем оскаржуваного рішення.

На думку суду, позивачем не було доведено наявності порушень відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки.

Отже, позивачем не надано суду ні доказів неправомірного узгодження відповідачем меж земельної ділянки ОСОБА_3 без підпису суміжного землевласника, ні доказів прийняття Іршавською міськрадою оскаржуваного рішення всупереч вимогам закону, ні доказів порушення цивільних прав та законних інтересів позивача.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і таким, що не підлягають задоволенню.

Позивачка також просила вирішити питання про розподіл судових витрат, зробивши до закінчення судових дебатів заяву про подачу відповідних доказів про понесені витрати у строк, визначений ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Однак, відповідно до ст. 141 ч.1 та ч.2 п.2 ЦПК України, судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 152, 158 ЗК України, ст. ст. 15, 16, 21 ЦК України, ст. ст. 76-81, 89, 263-265 ЦПК України,

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Іршавської міської ради об`єднаної територіальної громади про визнання протиправним і скасування рішення ХУІ сесії Іршавської міської ради УІІІ скликання від 13 грудня 2018 року в частині узгодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуюча : М. О. Пітерських