УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

12 березня 2020 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Борєйко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), особа, яка може отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з заявою, в якій просить застосувати заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу майнових прав на вказану квартиру.

Заяву обґрунтовує тим, що 21 квітня 2015 року між чоловіком заявника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. На підставі вказаного договору купівлі продажу 14 квітня 2015 року здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказану квартиру. Вважає договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 від 21 квітня 2015 року недійсним та має намір його оспорити, оскільки вказаний договір порушує її право на володіння та користування вказаною квартирою, яка придбана нею спільно з чоловіком у шлюбі, а тому має право на її частину. Крім того, укладаючи вказаний договір, її чоловік не розумів значення та наслідків своїх дій через ряд тяжких захворювань, що підтверджується відповідною медичною документацією. ОСОБА_2 обіцяв надавати фінансову допомогу на утримання, лікування та оплату комунальних платежів, однак жодної допомоги не надавав. Таким чином, правочин вчинений шляхом обману, при цьому кошти від продажу квартири її чоловік не отримував. Ціна вказаного правочину складає 149000 гривень, однак вартість квартири становить 273272, а тому спірний договір є для неї вкрай невигідним, що є додатковим доказом його недійсності. Відповідні докази будуть надані нею до позовної заяви та під час розгляду справи.

Вважає, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки на час подання даної заяви існує реальна загроза відчуження ОСОБА_2 вказаної квартири, що може ускладнити або унеможливити захист порушених прав заявника, в зв`язку з чим звернулася до суду з даною заявою.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать чи підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, остання просить застосувати заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу майнових прав на вказану квартиру.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 06 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Дудкою Г.І., зареєстрованого в реєстрі за №2246, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 14 жовтня 2009 року, даним підприємством 14 жовтня 2009 року прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі продажу №2246 від 06 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дудкою Г.І.

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 21 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І., зареєстрованого в реєстрі за №533 (надалі «Договір»), попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності угод, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно без будь-якого примусу як фізичного, так і морального, однаково розуміючи значення, умови та правові наслідки цього правочину, ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 20 листопада 2017 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Руська Поляна Черкаського району Черкаської області, про що 20 листопада 2017 року складено відповідний актовий запис №3006.

Заявник ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову зазначає, що вважає договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 від 21 квітня 2015 року недійсним та має намір його оспорити, оскільки він порушує її право на володіння та користування вказаною квартирою, яка придбана нею спільно з чоловіком у шлюбі, в зв`язку з чим має право на її частину. Крім того, укладаючи вказаний договір, її чоловік не розумів значення та наслідків своїх дій через ряд тяжких захворювань, що підтверджується відповідною медичною документацією. ОСОБА_2 обіцяв надавати фінансову допомогу на утримання, лікування та оплату комунальних платежів, однак жодної допомоги не надавав. Таким чином, правочин вчинений шляхом обману, при цьому кошти від продажу квартири її чоловік не отримував. Ціна вказаного правочину складає 149000 гривень, однак вартість квартири становить 273272, в зв`язку з чим спірний договір є для неї вкрай невигідним, що є додатковим доказом його недійсності.

Однак, доказів перебування ОСОБА_1 у шлюбі з померлим ОСОБА_3 до заяви про забезпечення доказів не додано.

При цьому, вищевказані обставини, зазначені заявником ОСОБА_1 , на які вона посилається як на підставу забезпечення позову та які, на її думку свідчать про недійсність правочину, спростовуються доданими до заяви про забезпечення позову доказами.

Так, відповідно до п.1.6 Договору, дружина продавця надала свою згоду на укладення цього договору в заяві, справжність підпису якої засвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. від 21 квітня 2015 року, реєстраційний №531.

Згідно п.2.1, п.2.2 та п.2.3 Договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 149000 гривень, які сплачені покупцем продавцю піж час оформлення цього договору. Оціночна вартість квартири 273272 гривень. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність будь-яких претензій фінансового характеру.

Договір не містить жодного обов`язку чи умови, відповідно до яких ОСОБА_2 зобов`язаний надавати фінансову допомогу на утримання, лікування та оплату комунальних платежів ОСОБА_3 чи його дружині.

Крім того, у Договорі зазначено, що при його укладенні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності угод; укладали договір, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно без будь-якого примусу як фізичного, так і морального, однаково розуміючи значення, умови та правові наслідки цього правочину; зазначено, що особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено.

Заявник ОСОБА_1 , на підтвердження своїх доводів, що, укладаючи спірний договір, її чоловік не розумів значення та наслідків своїх дій через ряд тяжких захворювань, додала до заяви про забезпечення позову виписку з історії хвороби №12028.

Згідно виписки з історії хвороби №12028, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , госпіталізований 01 серпня 2015 року до лікувального закладу з діагнозом: «Закрита ЧМТ: забій головного мозку. Постравматична підгостра субдуральна гематома правої гемісфери головного мозку. Дислокаційний синдром. Забій м`яких тканин голови. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст.» та був виписаний після отримання медичної допомоги 11 серпня 2015 року.

Однак, враховуючи дату госпіталізації ОСОБА_3 , яка зазначена у вищевказані виписці 01 серпня 2015 року, та дату укладення спірного Договору 21 квітня 2015 року, суд приходить до висновку, що виписка з історії хвороби №12028 не є доказом наявності у ОСОБА_3 на час укладення спірного Договору будь-якого захворювання, оскільки ушкодження, які зазначені у виписці, ОСОБА_3 отримав більше ніж через три місяці після укладення спірного Договору.

Будь-яких інших доказів, які підтверджують доводи заявника, викладені у заяві про забезпечення позову, не надано.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.6 ст. 13 «Обов`язковість судових рішень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 766/18228/17 , Провадження № 61-16044св18 зазначено:

«Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом частини другої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами».

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Однак, будь-яких доказів, які свідчать про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, до матеріалів клопотання не додано, доводи заявника ОСОБА_1 , викладені у її заяві, є припущеннями.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 151, 153, 260, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , особа, яка може отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Борєйко