КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020року місто Київ

справа №757/47958/19-ц

(№757/43432/19-ц)

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року про задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Остапчук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН», треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороз Дмитро Олександрович, Приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Гарант», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джерело Фінансів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Інвест Плюс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гаргона» про визнання права власності на майно та за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаргона», ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІПРО ФУД», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , треті особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», Приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест», Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» про усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «РІО ФІН», в якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 160,4 кв.м.

Одночасно із позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 160,4 кв.м та яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 0.

Обгрунтовуючи вказану заяву позивач посилався на те, що накладення арешту на спірну квартиру є співмірним заходом забезпечення позову із позовними вимогами, які він заявляє.

Вказував, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач ТОВ «РІО ФІН» може розпорядитись зазначеним майном та відчужити його на користь третіх осіб, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 0, шляхом заборони відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №757/47958/19-ц за позовом ОСОБА_1 зі справою №757/43432/19-ц за позовом ТОВ «РІО ФІН» та присвоєно об`єднаній справі №757/43432/19-ц.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову відповідач ТОВ «РІО ФІН» подав апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що заява позивача про забезпечення позову зводиться до цитування норм процесуального законодавства, не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, в тому числі не наведено жодних несумлінних дій ТОВ «РІО ФІН» в контексті наявності мети приховування майна, розтрати його, продажу, тощо.

Вказував, що позивачем, враховуючи висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 не надано доказів на підтвердження своїх вимог, які є необхідними для розгляду заяви про забезпечення позову.

Зазначав, що обраний позивачем вид забезпечення позову не відповідає вимогам позовної заяви, оскільки за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено особою яка є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, в той час як власником квартири №9 є відповідач.

Вказував, що позивачем не доведено необхідність застосування заходів забезпечення позову, що призвело до порушення прав та законних інтересів іншого учасника справи - відповідача.

Вважає, що суд першої інстанції незаконно та необгрунтовано в оскаржуваній ухвалі, яка не є рішенням по суті, встановив факт добросовісності набуття позивачем квартири №9 .

Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_15 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила ухвалу суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вказувала на те, що накладення арешту на спірну квартиру є відповідним заходом забезпечення позову із зазначеними позовними вимогами, оскільки без його застосування ТОВ «РІО ФІН» може у будь-який час відчужити квартиру №9 третім особам, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у цій справі.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому числі на електронну адресу та мобільним зв`язком. Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «АВІПРО ФУД», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та треті особи:ТОВ «Фінансова компанія «Джерело Фінансів», ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс», ТОВ «Фінансова компанія «Реверс Інвест» повідомлялися про розгляд справи, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 0, шляхом заборони відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для вжиття такого забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з даним позовом просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 160,4 кв.м.

ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що 30 травня 2008 року між АКБ «Київ» (іпотекодержателем) та ПрАТ «Укртранс» (іпотекодавцем) укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №1564 для забезпечення виконання зобов`язань за основим договором про відкриття відкличної кредитної лінії та додатками до нього.

Вказував, що 23 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. було здійснено реєстрацію відступлення прав іпотеки на квартиру №9 за вказаним договором та змінено іпотекодержателя з АКБ «Київ» на ПАТ «АБ«Укргазбанк», що підтверджується інформаційною довідкою №17235079.

20 серпня 2015 року між ПАТ «АБ «Укргазбанк» (клієнтом) та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Гарант» (фактором) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, зареєстрований в реєстрі за №1720, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О.

Цього ж дня, 20серпня 2015 року між ПАТ «АБ «Укргазбанк» (первісним кредитором) та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Гарант» (новим кредитором) було укладено договір про відступлення права вимоги, зареєстрований в реєстрі за №1721, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О.

Вподальшому 20 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О. було здійснено реєстрацію відступлення прав іпотеки на спірну квартиру за вказаним договором та змінено іпотекодержателя з ПАТ «АБ «Укргазбанк» на ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Гарант», що підтверджується інформаційною довідкою №172350797.

Позивач зазначав, що 27 серпня 2015 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Гарант» (клієнтом) та ТОВ «Джерело Фінансів» (фактором) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, зареєстрований в реєстрі за №1942, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В.

Цього ж дня, 27серпня 2015 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Гарант» (первісним кредитором) та ТОВ «Фінансова Компанія «Джерело Фінансів» (новим кредитором) було укладено договір про відступлення права вимоги, зареєстрований в реєстрі за №1943, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В.

Вказував, що 28 серпня 2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. було здійснено реєстрацію відступлення прав іпотеки на квартиру №9 за вказаним договором та змінено іпотекодержателя з ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Гарант» на ТОВ «Фінансова Компанія «Джерело Фінансів», що підтверджується інформаційною довідкою №172350797 .

15 червня 2016 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 27 серпня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1943, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левінець В.Ю. зареєструвала право власності на квартиру №9 за ТОВ «Фінансова Компанія «Джерело Фінансів».

Цього ж дня, 15 червня 2016 року, іпотека на квартиру №9 була припинена на підставі листа ТОВ «Фінансова Компанія «Джерело Фінансів» №5/14062016-Л від 14 червня 2016 року та рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левінець В.Ю. індексний номер 30068955, що підтверджується інформаційною довідкою №172350797.

Посилався на те, що 15 червня 2016 року, після припинення іпотеки на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна №3/1506-2016 від 15 червня 2016 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левінець В.Ю. зареєструвала право власності на спірну квартиру за ТОВ «Фактор Інвест Плюс», що підтверджується інформаційною довідкою № 172350797 .

Вказував, що 29 червня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за №108 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левінець В.Ю. зареєструвала право власності на квартиру №9 за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Гарант Актив».

Позивач зазначав, що 14 липня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Гарант Актив» (продавцем) та ним (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 160,4 кв.м, зареєстрований в реєстрі за № 2631, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М.

Цього ж дня, 14 липня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. здійснила реєстрацію права власності на вказану квартиру за ним, що підтверджується інформаційною довідкою №172350797.

Посилався на те, що він придбав спірну квартиру у ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Гарант Актив» 14 липня 2016 року, яка в момент здійснення купівлі-продажу в іпотеці не перебувала та не мала жодних обтяжень, зареєстрованих у встановленому законом порядку.

Вказував, що 21 лютого 2019 року між ПАТ «АБ «Укргазбанк» (клієнтом / первісним іпотекодержателем) та ТОВ «Фінансова Компанія «Реверс Інвест» (новим іпотекодержателем) було укладено договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №873, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О.

Цього ж дня 21лютого 2019 року між цими ж сторонами було укладено договір факторингу (відступлення права грошової вимоги), предметом якого було відступлення права грошової вимоги до ТОВ «Фінансова Компанія «Реверс Інвест».

Зазначав, що 21 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. було здійснено реєстрацію змін іпотеки на спірну квартиру та змінено іпотекодержателя та обтяжувана з ПАТ «АБ «Укргазбанк» на ТОВ «Реверс Інвест».

Вказував на те, що 30 квітня 2019 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Реверс Інвест» (первісним іпотекодержателем) та ТОВ «РІО ФІН» (новим іпотекодержателем) було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №2098, а 24 червня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраціне бюро№ Морозом Д.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на спірну квартиру зареєстровано за ТОВ «РІО ФІН».

Позивач вважає, що він є добросовісним набувачемспірної квартири, оскільки знав, що ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Гарант Актив» 14липня 2016 року мало всі законні права відчужувати вказану квартиру, мало всі правовстановлюючі документи на квартиру, які відповідали чинному на той час законодавству України, а нотаріусом було встановлено його дієздатність та волевиявлення, а також відсутність іпотек та заборон чи інших обтяжень зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири №9.

З огляду на те, що між сторонами виник спір щодо незаконного вибуття з власності ОСОБА_1 спірного майна - квартири АДРЕСА_1 та позивачем одночасно заявлено вимогу і майнового характеру - про визнання за ним права власності на вказану квартиру, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно.

На час розгляду справи існує достатньо обґрунтоване припущення, що ТОВ «РІО ФІН», як новий власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Матеріали справи підтверджують існування між сторонами спору, а реєстрація за відповідачем ТОВ «РІО ФІН» права власності на спірну квартиру свідчить про існування у останнього, як в одноособового власника, можливості вільно, на власний розсуд розпорядитись вищевказаним майном.

Накладення арешту на нерухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ТОВ «РІО ФІН», оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та у користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитисяним.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява позивача про забезпечення позову зводиться до цитування норм процесуального законодавства, не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, в тому числі не наведено жодних несумлінних дій ТОВ «РІО ФІН» в контексті наявності мети приховування майна, розтрати його, продажу, тощо, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються обставинами справи, з яких вбачається, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна.

Посилання апелянта на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, які є необхідними для розгляду заяви про забезпечення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.

При цьому, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: