Справа № 342/1545/19
Провадження № 2/353/102/20
У Х В А Л А

03 грудня 2020 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання Мороз М.І.,

представника відповідача держави України, в особі: Міністерства юстиції України Заника М.Ф.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку загального позовного провадження клопотання позивачки у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави України, в особі: Міністерства юстиції України, Городенківського районного суду Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади (судом) з підстави не допуску в повному та необхідному обсязі потерпілої від злочину особи до правосуддя,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області на стадії підготовчого судового засідання перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до держави України, в особі: Міністерства юстиції України, Городенківського районного суду Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади (судом) з підстави не допуску в повному та необхідному обсязі потерпілої від злочину особи до правосуддя.

Позивачка ОСОБА_1 подала 25.03.2020 року клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 342/1/19, яка розглядається в порядку кримінального судочинства, та відкладення справи № 342/1545/19 до закінчення карантинного режиму в України, введеному для нерозповсюдження коронавірусу. Аналогічні клопотання про відкладення справи № 342/1545/19 до закінчення карантинного режиму в України, введеному для нерозповсюдження коронавірусу, були подані позивачкою та її представником адвокатом Малетиним А.Я. 13.05.2020 року, 03.06.2020 року, 23.06.2020 року, 10.07.2020 року. Крім цього, ними подавались клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з прийняттям участі в розгляді справи у іншому суді 07.09.2020 року та 24.09.2020 року, у зв`язку із простудним захворюванням позивачки 30.10.2020 року, а також у зв`язку з неможливістю позивачки прибути в підготовче судове засідання 17.11.2020 року через карантинні заходи в Івано-Франківській області. Проте на обґрунтування зазначених клопотань ні позивачкою, ні її представником, суду не було надано жодних доказів на підтвердження обґрунтування причин відкладення.

В підготовче судове засідання 03.12.2020 року позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Малетин А.Я. повторно не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання. Позивачка ОСОБА_1 причин неявки суду не повідомила, а її представник - адвокат Малетин А.Я. в телефонному режимі повідомив, що зайнятий в розгляді іншої справи.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача держави України, в особі: Міністерства юстиції України Заник М.Ф. проти задоволення клопотання позивачки заперечив. Зазначив, що кожне клопотання має бути обґрунтоване та підтверджене належними доказами, які у справі відсутні.

Представник відповідача держави України, в особі: Державної казначейської служби України в підготовче судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Представник відповідача держави України, в особі: Городенківського районного суду Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив розгляд справи провести у його відсутності.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України визначено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що визначаючи наявність передбачених Цивільним процесуальним кодексом України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, врахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом із справами які перебувають в провадженні інших суддів, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

При цьому пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Окрім того, неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, мають безпосередній зв`язок з даною справою та не можуть бути встановлені судом самостійно.

Вирішуючи клопотання позивачки про зупинення провадження, суд наголошує, що позивачкою ні до матеріалів цивільної справи, ні до клопотання не долученого жодного доказу на підтвердження вимог про зупинення провадження у справі. Так у матеріалах справи відсутні вирок по справі № 342/1/19, на який посилається позивачка, апеляційні скарги, ухвала апеляційної/касаційної інстанції про відкриття провадження у справі тощо.

В той же час ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на якій вона посилається як на підставу своїх вимог та заперчень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Враховуючи необхідність вирішення справи у розумні строки та відсутність будь-яких доказів, що обґрунтовують клопотання про зупинення провадження, суд вважає, що достатніх правових і фактичних підстав для зупинення провадження у справі на цей час немає, а доводи клопотання є непереконливими та не підтвердженими у встановленому ЦПК України порядку.

Також позивачкою та її представником неодноразово було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи на період дії карантину.

Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із відповідними змінами, з 12.03.2020 на території всієї України установлено карантин.

Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», внесені зміни до Цивільного процесуального Кодексу України, а саме: розділ XII «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Законом України № 731-IX від 18.06.2020 п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Згідно розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Встановлений вказаним Законом строк сплинув 06.08.2020 року.

Чинним процесуальним законодавством або судом для позивачки у цій справі не встановлювались строки для вчинення певних процесуальних дій в період карантину, тому підстав для продовження таких строків суд не вбачає.

Слід відмітити, що до жодної із заяв про відкладення розгляду справи позивачкою та її представником доказів поважності причин неявки в підготовче судове засідання не надано. Всі заяви містять загалом ідентичні доводи та неточні дані про карантинні обмеження, які на їх думку, унеможливлюють їх прибуття до суду.

В клопотаннях позивачка та її представник недостатньо конкретизували, які саме карантинні обмеження перешкоджають їм з`явитись в судове засідання, а сам факт наявності на території України карантину підставою для відкладення розгляду справи бути не може. Доказів, що позивачка та її представник хворіють або перебувають на самоізоляції суду не надано.

Наведені у клопотанні відомості щодо умов карантину та нормативно-правових актів щодо карантинних обмежень дійсності частково не відповідають.

Суд погоджується із доводами заяв щодо неможливості прийняти участь в судовому засіданні у зв`язку із впровадженням карантину, з метою запобігання виникненню, поширенню гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СОVID-19, відсутністю транспортного сполучення, однак ці обставини носили тимчасовий характер та враховувались судом 27.03.2020 року, 15.05.2020 року, шляхом відкладення підготовчого судового засідання.

Однак, надалі 20 травня 2020 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів». Таким чином, рішеннями Уряду та уповноважених органів місцевої влади були дозволені пасажирські перевезення у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному сполученні, що свідчить про необґрунтованість доводів позивачки та її представника про неможливість прибуття до суду.

На офіційному сайті суду неодноразово оприлюднювалась інформація щодо способів реалізації прав учасників судових розглядів щодо участі в судових засіданнях, зокрема шляхом особистої участі із застосуванням засобів індивідуального захисту або у режимі відеоконференції. Позивачка та її представник не звертались до суду із клопотаннями про забезпечення участі у розгляді справи в режимі відеоконференції, до суду особисто не з`являлись.

Так, із тринадцяти призначених підготовчих засідань, позивачка була присутня в суді один раз, а її представник два рази за період з 10.01.2020 року по 03.12.2020 року, що унеможливило проведення підготовчого судового засідання у строки встановлені ЦПК України.

Наведені у заявах обставини, на думку суду, не свідчать про неможливість участі у судових засіданнях, оскільки обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином не перешкоджали позивачці та її представнику з`явитись до суду особисто або прийняти участь у розгляді справи іншим процесуальним способом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 06.09.2018, справа №552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, яке полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

Зловживаючи процесуальними правами, особа може вдатися до дезінформації суду. Мова йде про неповідомлення суду відомостей, які мають значення для справи, введення суду в оману, свідоме викривлення фактів у заяві (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України»).

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

«Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законнім діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18).

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Ухилення позивачки та її представника від участі в підготовчому судовому засіданні щодо поданого позову порушує права іншої сторони, а саме відповідача, тому позивачку та її представника, які не зявляються до суду, слід попередити про відповідальність за зловживання процесуальними правами та невиконання процесуальних обов`язків і про можливість вирішення судом питання про залишення позову без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 року).

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

У зв`язку з наведеним, враховуючи повторність неявки в судове засідання позивачки та її представника, відсутність клопотання про участь в режимі відеоконференції, беручи до уваги те, що в постанові від 16.07.2020 року Верховний Суд висловив позицію про те, що саме адаптивний карантин не є перешкодою для прибуття у суд, достатніх підстав для задоволення заяв позивачки та її представника про відкладення розгляду справи на значний невизначений строк, а саме до закінчення дії карантину, суд не вбачає.

За таких обставин в задоволенні клопотань позивачки та її представника про відкладення судового засідання на період дії карантину слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 127, 197, 251, 253, 260-261 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотань позивачки по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави України, в особі: Міністерства юстиції України, Городенківського районного суду Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади (судом) з підстави не допуску в повному та необхідному обсязі потерпілої від злочину особи до правосуддя відмовити та продовжити підготовче судове засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

ГоловуючийУ. Ю. Луковкіна