Ухвала

11 березня 2020 року

м. Київ

справа № 526/138/17

провадження № 61-3497ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Веприцької сільської ради Гадяцького району, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішенням шістнадцятої сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради від 23 грудня 2016 року та усунення перешкод в користуванні землями загального користування,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним рішення Веприцької сільської ради від 23 грудня 2016 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,02 га та передачу її в безоплатну приватну власність».

Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати самовільно встановлений ним паркан та огорожу по АДРЕСА_1 та звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду.

20 лютого 2020 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку Веприцькою сільською радою Гадяцького району Полтавської областіподано касаційну скаргу (надійшла 25 лютого 2020 року), в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова