П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.

секретаря Сікори М.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2020 року, постановлено у складі судді Папаценко П.І., -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У 2019 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Просила встановити, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, з подальшою їх індексацією, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з часу звернення з цим позовом до суду; допустити негайне виконання стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу та інші судові витрати у розмірі фактичних витрат на час винесення рішення суду по суті позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2003 по 2004 роки перебувала у близьких стосунках з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син - ОСОБА_4 ОСОБА_1 стверджувала, що батьком сина є відповідач. При реєстрації народження дитини, відомості про батька були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач фактично визнавав дитину своїм сином, але наполягав на тому, що цей факт необхідно перевірити шляхом проведення медичного дослідження. В той же час від проведення останнього ухилявся. ОСОБА_2 періодично надавав на свій розсуд матеріальну допомогу, що є доказом того, що він визнає себе батьком та готовий нести певні витрати на утримання сина. На даний час відповідач ухиляється від надання матеріальних благ на утримання сина, хоча має таку можливість. Її син потребує матеріальної допомоги, вона не має можливості самостійно його утримувати, оскільки має ще одну малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку також виховує самостійно. Крім того, мешкає спільно з непрацездатними батьками (пенсіонерами) ОСОБА_6 , ОСОБА_1 Після народження та до теперішнього часу син ОСОБА_7 мешкає разом з нею. Її дохід складається із заробітної плати, також їй відомо, що відповідач перебуває у шлюбі та у нього є на утриманні неповнолітня донька. Згідно реєстру нерухомого майна у відповідача у власності є два об`єкта нерухомого майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2020 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Вирішено питання щодо судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що позовна вимога стосовно визнання батьківства є обґрунтована належними та допустимими доказами. Щодо стягнення аліментів, то суд взяв до уваги мінливий заробіток відповідача, а також знаходження на його утриманні дружини та дитини, які хворіють.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст

27 серпня 2020 року засобами зв`язку на адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Харитонової Г.Л. Після усунення недоліків ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року за апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10 липня 2020 року в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у частці від доходу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Стягнути з відповідача витрати з надання правничої допомоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд вийшов за межі позовних вимог стягнувши з відповідача аліменти не у твердій грошовій сумі, а в у частці від доходу відповідача. Долучені докази для заперечення щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі до уваги не можуть бути прийняті, оскільки є неналежно оформленими та не містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не прийняв рішення стосовно клопотання про витребування документів щодо наявності у відповідача депозитних рахунків та майна, яке було придбано в період шлюбу та зареєстроване на його дружину, що розкрило би статки відповідача та його витрати у період з 2011 року.

Також вказує, що ні відповідачем, ні його представником питання зменшення витрат на правову допомогу або відмову у її відшкодуванні не ставилося, тому суд не мав підстав самостійно відмовити у стягненні цих витрат.

Аргументи учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 частково. Погоджується з тим, що суд безпідставно стягнув з нього аліменти у частці від доходу, а не у твердій грошовій сумі.

Просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1020,80 грн., що є еквівалентним 1/6 частині його доходу - 6124,80 грн. В іншій частині рішення залишити без змін. Вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн., майже в чотири рази вище прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнення такої суми аліментів можливо у випадку доведення достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Проте надані позивачем докази ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим. Позивачем не було доведено вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду не надав.

З огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду про встановлення батьківства сторонами не оскаржується, тому в цій частині відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Каменюк Л.М., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Згідно копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя від 17 лютого 2005 року, актовий запис №162, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Обласна лікарня інтенсивного лікування м.Маріуполь» від 21 листопада 2019 року заробітна плата ОСОБА_1 за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року склала 8037,09 грн., з них чистий дохід 6469,85 грн.

З довідки від 19 листопада 2019 року, виданої КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м.Маріуполя» випливає, що заробітна плата ОСОБА_1 складає за період з травня по жовтень 2019 року 28 107,16 грн., де чистий дохід 22 626,27 грн.

Згідно довідки про доходи, виданої 22 листопада 2019 року ПП «Елінмед» дохід ОСОБА_1 за період з травня по жовтень 2019 року склав 1920,00 грн., чистий дохід 1545,60 грн.

З довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг ММР за №18-141-0563 від 07 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 , зареєстрований з 17 березня 2005 року по теперішній час за адресом: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданого 25 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_2 14 травня 2005 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , про що складено актовий запис за №231.

Від цього шлюбу відповідач ОСОБА_2 має дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18 листопада 2019 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Згідно реєстраційної картки транспортного засобу ОСОБА_2 є власником автомобіля «Honda CR-V», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки форми ОК-5 наданої Пенсійним фондом України Донецької області про відомості з реєстру застрахованих осіб щодо доходів (заробітної плати) відносно ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 отримано за 2005 рік - 3639,26 грн., 2006 рік - 6899,54 грн.; 2007 рік - 9164,30 грн., 2008 рік - 8520,27 грн., 2009 рік - 3036,12 грн., 2010 рік - 6918,06 грн., 2011 рік - 11 793,32 грн., 2020 рік - 6124,80 грн.

ОСОБА_2 у лютому та липні 2020 року уклав цивільно-правові договори ОУ/20 з Донецькою філією ТОВ «Інспекторат Україна» на виконання робіт, зі строком дії останнього до грудня 2020 року.

Відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 29 лютого 2020 року, 31 березня 2020 року, 31 травня 2020 року, 30 червня 2020 року, 31 липня 2020 року, 31 серпня 2020 року винагорода виконавця ОСОБА_2 від замовника Донецька філія ТОВ «Інспекторат» за лютий 2020 року склала - 6124,80 грн.; березень 2020 року - 5220,00 грн.; квітень - 2610,00 грн.; травень 2020 року - 2610 грн.; червень 2020 року - 5742,00 грн.; липень 2020 року - 6403,20 грн.; серпень 2020 року - 6124,80 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо стягнення аліментів

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України (з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» в редакції від 17 травня 2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь аліменти у розмірі 10 000,00 грн. Тобто, позивачка, як особа, з якою проживає та на утриманні якої знаходиться дитина, скористалася наданим їй правом та визначила спосіб стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу є безпідставним через неправильне застосування вищезазначених норм матеріального права.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2020 року - 2218 грн., з 01 липня - 2318 грн., з 01 грудня - 2395 грн.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, проте не надано їх належної правової оцінки, яка б дозволила визначити розмір аліментів, який би встановив баланс між інтересами та потребами дитини та матеріальним становищем платника аліментів.

Твердження відповідача про можливість сплачувати аліменти лише у мінімальному розмірі не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, оскільки цивільно-правові договори та акти виконаних робіт (а.с.186-194) містять відомості про розмір отриманої ним винагороди за період з лютого по серпень 2020 року (тобто, період розгляду справи в суді) та не містять відомостей щодо наявності у відповідача інших доходів. При цьому, отримуючи дохід 5000 - 6000 грн. на місяць, відповідач стверджував, що на його утриманні перебуває дружина та друга дитина, він є власником нерухомого майна - чотирикімнатної квартири та автомобіля, які він як власник має утримувати.

Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням відсутності достовірних відомостей дійсних доходів відповідача, беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, колегія судів дійшла висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, такий розмір аліментів сприятиме фізичному, духовному і моральному розвитку дитини та забезпеченню належних умов для існування.

Щодо витрати за надання правничої допомоги

Відмовляючи у задоволені вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що останньою не доведено понесення таких витрат.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитись виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійсненних ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні цих вимог.

Позивачем, окрім попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, долученого до позовної заяви (а.с.23), акт прийому-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги, укладеного з адвокатом Орєховим М.В., з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази на підтвердження оплати правової допомоги у розмірі 12 500,00 грн., суду першої інстанції до ухвалення рішення не надавались.

В подальшому після ухвалення судового рішення, 29 липня 2020 року адвокатом Орєховим М.В. була подана заява в інтересах позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якої був долучений звіт про надання правничої допомоги і сплату 12 500,00 грн. (а.с.141).

Проте, ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 30 липня 2020 року заява представника позивачки адвоката Орєхова М.В. була повернута заявникові без розгляду, і в установленому законом порядку не оскаржена.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до ст.376 ЦПК України в частині стягнення аліментів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000,00 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 02 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розподіл судових витрат

Відповідно до п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1152,80 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2020 року про стягнення аліментів скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти у розмірі 3000,00 (три тисячі) грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 02 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1152,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

М.Ю. Лопатіна

Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2020 року.

Суддя І.П. Мироненко