Справа №490/136/20
Провадження № 22-ц/812/516/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Лещенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника позивача ОСОБА_2

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2020 року про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Черенковою Н.П., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання незаконним та скасування наказу№153-ВК від 06 грудня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі -АТ «ДАК» «Автомобільні дороги України») про визнання незаконним та скасування наказу№153-ВК від 06 грудня 2019 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17 березня 2020 року.

27 січня 2020 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Щербакова А.О. подала до суду заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу.

Заява обґрунтована тим, що дія наказу №153-ВК від 06 грудня 2019 року про дострокове розірвання контракту від 01 серпня 2019 року №222, укладеного з директором ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" ОСОБА_2 та його звільнення з посади за невиконання умов контракту, має наявний причинний зв`язок між конкретним видом забезпечення позову та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду, тому основною підставою забезпечення позову ОСОБА_2 є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Центрального районного суду від 28 січня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач, діючи через свого представника подав апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказував, що оскаржувана ухвала постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, а тому просив про її скасування та задоволення заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 зазначала, що суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував відмову у забезпечені заяви, тільки перерахував деякі положення законодавства України та не надав жодної оцінки тому, що існують доведені факти невиконання ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» інших рішень судів, які стосується попередніх директорів ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а висновки, відповідають обставинам справи, за такого просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У суді апеляційної інстанції представник позивача підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі, просила про її задоволення.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала, просила відмовити в її задоволенні, залишивши без змін ухвалу суду першої інстанції.

В силу ч.2 ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності позивача, який про дату, час та розгляд справи повідомлений належним, скористався своїм правом та направив до суду представника.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, зазначений позивачем спосіб забезпечення позову є фактично вирішенням спору без розгляду справи по суті, що на стадії відкриття цивільного процесу є неприпустимим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Згідно із ч. 2ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 06 грудня 2019 року АТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» видано наказ №153-ВК про дострокове розірвання контракту від 01 серпня 2019 року №222, укладеного із директором ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" ОСОБА_2 та звільнення останнього з посади директора за невиконання умов контракту (а.с.25).

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Пункти 4 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснюють, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. У справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Згідно з вказаною постановою метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Звертаючись до суду ОСОБА_2 у позові просить визнати незаконним наказ №153-ВК від 06 грудня 2019 року про дострокове розірвання контракту від 01 серпня 2019 року №222, укладеного з між ним як директором ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та відповідачем.

Отже предметом спору є незаконність наказу №153-ВК від 06 грудня 2019 року про дострокове розірвання контракту від 01 серпня 2019 року, колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову - є невспівмірними із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення не випливає із фактичних обставин справи, які б свідчили про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Разом з тим, вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову у спосіб вказаний позивачем - зупинення дії оскаржуваного наказу, призведе до фактичного вирішення спору без розгляду справи по суті.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу №153-ВК від 06 грудня 2019 року про дострокове розірвання контракту від 01 серпня 2019 року №222, укладеного з директором ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" Харланом ОСОБА_3 .

А відтак, колегія суддів констатує, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно дост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Посилання представника позивачки лише на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення та його недобросовісність, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження зазначених обставин доказами, не є достатньою правовою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367,368,374, 375, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.