ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року

м.Суми

Справа №574/640/19

Номер провадження 22-ц/816/417/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Буринь - теплосервіс»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Буринь - теплосервіс» на рішення Буринського районного суду Сумської області від 08 жовтня 2019 року в складі судді Куцан В.М., ухваленого у м. Буринь, повне судове рішення складено 18 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у травні 2019 року, ОСОБА_1 просив стягнути з КП «Буринь - теплосервіс» на свою користь матеріальну школу в розмірі 22153,23 грн та 3000,00 моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 01.03.2018 року, з вини ОСОБА_2 , який перебуває у трудових правовідносинах з КП «Буринь - теплосервіс», проводячи роботи з очистки пішохідної доріжки від снігу та керуючи трактором, сталася дорожньо-транспортна пригода по вулиці Незалежності в м. Буринь, в наслідок чого був пошкоджений його автомобіль «Ніссан Альмера». В результаті протиправних дій працівника відповідача йому була заподіяна матеріальна шкода в сумі 20153,23 грн, також він поніс витрати в сумі 2000 грн. на проведення незалежного звіту з визначення розміру матеріального збитку. Крім цього, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, відбулось порушення звичайного укладу життя, він був змушений докладати додаткових зусиль для його нормалізації, чим спричинено моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 08.10.2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Буринь - теплосервіс» на користь ОСОБА_1 20153,23 грн матеріальної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди; 2000 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди; 2000 грн - в рахунок повернення витрат на проведення незалежного звіту з визначення розміру матеріального збитку та 737,66 грн - в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 13.11.2019 року стягнуто з КП «Буринь - теплосервіс» на користь ОСОБА_1 5640 грн на відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, КП «Буринь - теплосервіс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позову, оскільки у встановленому законом порядку експертиза у даній справі не проводилась, а висновок експерта №80 від 12.02.2019 року не може бути допустимим доказом, так як в адміністративній справі, у якій проводилась дана експертиза, ні відповідач КП «Буринь - теплосервіс», ні третя особа ОСОБА_2 участі не приймали. Крім того, позивачем не було надано жодних доказів чи переконливих фактів щодо понесення фізичних чи душевних страждань та як наслідок завдання моральної шкоди.

Додаткове рішення суду КП «Буринь - теплосервіс» не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що судом постановлене законне та обґрунтоване рішення, на підставі встановлених судом фактичних обставин справи, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу була завдана шкода (матеріальна та моральна) з вини працівника КП «Буринь - теплосервіс» під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, тому відповідач повинен відшкодувати цю шкоду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на таке.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 01.03.2018 року, близько 12-ї години, ОСОБА_2 , який перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем, керуючи колісним трактором «Білорусь-82.1», який на праві власності зареєстрований за КП «Буринь - теплосервіс», при проведенні робіт з розчищенню снігу, в порушення п.п.10.1,10.2 Правил дорожнього руху України, не переконавшись перед початком руху, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, виїжджаючи з прилеглої території в районі церкви, що розташована по вулиці Першотравневій в м. Буринь Сумської області, на дорогу, не надав переваги у русі автомобілю «Nissan Almera», належному ОСОБА_1 на праві власності та під його керуванням, в наслідок чого сталося зіткнення вказаного автомобіля з відвалом трактора, в результаті якого автомобіль «Nissan Almera» отримав механічні пошкодження .

За вказаним фактом ДТП відносно двох водіїв ОСОБА_2 (справа №574/268/18) та ОСОБА_1 (справа №574/319/18) були складені протоколи про адміністративне правопорушення передбачені ст.124 КУпАП, провадження по яким були закриті на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Вказані адміністративні справи досліджувались судом першої інстанції під час розгляду даної цивільної справи.

Зокрема встановлено, що у ході розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно дій водія ОСОБА_1 (справа №574/319/18) було проведено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експерту Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Бражник В.Ю.

Відповідно до висновку за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 80 від 12.02.2019 року встановлено, що в даній дорожній ситуації в діях водія трактора «Білорусь-82.1» ОСОБА_2 вбачаються невідповідність вимогам п.п.10.1, 10.2 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали, а водій автомобіля «Nissan Almera» ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти зіткнення з трактором «Білорусь-82.1» шляхом застосування гальмування, тобто виконання ним вимог п. 12.3 ПДР України. В діях водія автомобіля «Nissan Almera» ОСОБА_1 не вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 ПДР України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, розмір заподіяної шкоди складає 20153,23 грн. Витрати на складання звіту становлять 2000 грн.

На час проведення вказаної експертизи відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу позивача не здійснювався.

Також, встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу трактора «Білорусь-82.1» не застрахована.

Повідомлення страховика про ДТП його учасниками та КП «Буринь - теплосервіс» не здійснювалось.

У відповідності до вимог ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1188 цього Кодексу визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Також, слід зазначити, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( юридичні особи та дієздатні громодяни) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно підпункту а) п. 41.1. ст. 41 вказаного Закону МТСБУ (Моторне (транспортне) страхове бюро України) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 33.1 ст. 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Відповідно до підпункту 33.3. ст. 33 цього Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Підпунктом 37.1.3. п. 37.1. ст. 37 даного Закону передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, як вже зазначалося раніше, 01.03.2018 року сталася ДТП за участю транспортних засобів автомобіля «Nissan Almera», належного ОСОБА_1 та під його керуванням, та трактором «Білорусь-82.1», належного КП «Буринь - теплосервіс» та під керуванням ОСОБА_2 . На момент скоєння ДТП не була застрахована а ні цивільно-правова відповідальність КП «Буринь - теплосервіс», як власник наземного транспортного засобу, а ні цивільно-правова відповідальність його працівника - водія трактора «Білорусь-82.1» ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 не звертався до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про відшкодування шкоди. Не повідомило в установленому порядку про подію ДТП і КП «Буринь - теплосервіс» та його працівник ОСОБА_2 . У зв`язку з цим МТСБУ було позбавлено можливості прийняти участь у визначенні розміру шкоди, оскільки законом чітко визначено, що саме МТСБУ здійснює організацію процедури встановлення розміру шкоди та розслідування причин і обставин ДТП для подальшого відшкодування майнової шкоди позивачу за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Тому у даній ситуації, що склалася, позов правильно було пред`явлено саме до КП «Буринь - теплосервіс», з яким винна особа у скоєнні ДТП - водій ОСОБА_2 перебуває у трудових правовідносинах.

Що стосується висновків місцевого суду про наявність підстав для стягнення завданої позивачу шкоди (матеріальної та моральної), то вони є правильними, оскільки ґрунтуються на фактично встановлених обставинах справи, а саме, хоча матеріали про адміністративне правопорушення було порушено відносно двох водіїв (позивача та третьої особи), проте висновком судової автотехнічної експертизи № 80 від 12.02.2019 року було встановлено вину у вчиненні ДТП саме ОСОБА_2 та відсутність причинного зв`язку між діями позивача ОСОБА_1 та наслідками ДТП. При цьому розмір завданої матеріальної шкоди підтверджується звітом №48 про незалежну оцінку майна від 03.04.2018 року, а при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції правильно виходи із вимог розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП та неналежність, як доказу, висновку судової автотехнічної експертизи № 80 від 12.02.2019 року, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини завдавача шкоди. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця, тому роботодавець повинен довести, що шкоду завдано не з вини його працівника.

Проте, в порушення приведених процесуальних норм права, відповідачем не було спростовано висновків судової автотехнічної експертизи № 80 від 12.02.2019 року, проведеної в адміністративній справі по факту ДТП, будь-яких клопотань про призначення у даній справі судової експертизи з метою встановлення винної особи чи визначення розміру матеріальної шкоди, відповідачем також заявлено не було.

Що стосується доводів скарги про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, то вони також не приймаються до уваги, як такі, що не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до положень ст. 23 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню особі у разі пошкодження її майна.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Буринь - теплосервіс» залишити без задоволення.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко