справа № 752/374/20
провадження №: 2-з/752/54/20
У Х В А Л А

15.01.2020 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного Інституту раку про визнання незаконним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника, звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Національного Інституту раку, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Національного інституту раку «Про проведення службового розслідування» від 18.12.2019 № 223; допустити ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків головного лікаря Національного інституту раку; допустити негайне виконання рішення суду в частині допуску ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків головного лікаря Національного інституту раку.

13.01.2020, до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення дії Наказу Національного інституту раку від 18.12.2019 № 223 «Про проведення службового розслідування» та заборони службовим та посадовим особам Національного Інституту раку, членам комісії з проведення службового розслідування вчиняти будь-які дії щодо відсторонення від виконання обов`язків головного лікаря Національного інституту раку ОСОБА_1 чи зобов`язання його надавати письмові та усні пояснення комісії, створеній на підставі Наказу № 223.

В обґрунтування вимог заяви представник позивача посилається на те, що 18.12.2019 виконувачем обов`язків директора Національного інституту раку було видано Наказ № 223 «Про проведення службового розслідування». На підставі до п. 4 Наказу № 223 відсторонено від займаних посад (зі збереженням заробітної плати) головного лікаря Національного інституту раку ОСОБА_1 , заступника головного лікаря з медичної частини Воскобойнікова О.М . та завідувача відділенням онкогінекології ОСОБА_4 на час проведення службового розслідування. Як зазначає у своїй заяві представник позивача, наказ про відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків на час проведення службового розслідування в розумінні ст. 46 КЗпП України, не грунтується на вимогах закону та порушує трудові права ОСОБА_1 . Крім того, зазначений наказ грубо порушує право, гарантоване ст. 61 Конституції України, про неможливість повторного притягнення до відповідальності за одне й те саме порушення. Представник позивача зазначає, що наказ Національного інституту раку «Про проведення службового розслідування» від 18.12.2019 № 223, вказує на протиправні дії відповідача, а тому сторона позивача змушена звернутися до суду із заявою про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, №9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Однак, всупереч вказаних процесуальних норм та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, заявником не зазначено про існування об`єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд встановив, що предметом розгляду вказаної цивільної справи є визнання незаконним та скасування наказу Національного інституту раку «Про проведення службового розслідування» від 18.12.2019 № 223, а також допущення ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків головного лікаря Національного інституту раку.

Посилання представника позивача, як на підставу задоволення заяви про забезпечення позову, а саме те, що незастосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Національного інституту раку «Про проведення службового розслідування» від 18.12.2019 № 223, яким відсторонено позивача від займаної посади головного лікаря Національного інституту раку, може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки застосування заходів забезпечення позову у даному випадку є фактичним ухваленням рішення у справі без розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, предмет позову, а також викладені у заяві доводи представника позивача та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного Інституту раку про визнання незаконним та скасування наказу, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.Ю. Мазур