Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"11" березня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., за участю секретаря судового засідання Юдіної О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Також, у вищезазначеному житловому будинку, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 - відповідач по справі, який згідно позовної заяви фактично до будинку не вселявся, речі не перевозив, за вказаною адресою не проживає та не несе витрат по утриманню зазначеного майна, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе ОСОБА_1 . У зв`язку із чим просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття з місця реєстрації ОСОБА_2 за адресою будинок АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 серпня 2006 року, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотконтори, зареєстрованого в реєстраційній книзі за № 2-2232, ОСОБА_1 є одноосібним власником будинку АДРЕСА_1 . Право приватної власності зареєстроване за позивачем у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 04.09.2006 року за № 11725573.

Відповідно до інформації № 4 про кількість зареєстрованих у житловому приміщені/ будинку осіб за адресою АДРЕСА_1 адміністративним послуг, зазначено загальна кількість зареєстрованих осіб у будинку 3, в тому числі значиться зареєстрованим в будинку відповідач - ОСОБА_2 .

Згідно до акту № 394 про фактичне проживання у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою АДРЕСА_2 від 10.10.2019 року, складеного головою КСН «Лучистий», зазначено що позивачка ОСОБА_1 мешкає за вищезазначеною адресою разом із своїм сином ОСОБА_3 , про що свідчать сусіди ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_3 та ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 .

Згідно з письмовою інформацію, наданою від Державної прикордонної служби України від 11 лютого 2020 року, відповідач ОСОБА_2 01 листопада 2017 року через контрольно-пропускний пункт Гнутове виїхав на тимчасово непідконтрольну територію Донецької області та більше не повертався.

Вказаній докази у своїй сукупності свідчать, що відповідач з листопада 2017 року не проживає за місцем реєстрації.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач з листопад 2017 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується письмовими матеріалами справи.

За таких обставин справи, суд вважає, що ОСОБА_2 підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 77, 81, 280, 259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області або безпосередньої до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 березня 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов