ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 646/4826/19

провадження № 22-ц/818/3213/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи- Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2020 року в складі судді Теслікової І.І.,

УСТАНОВИВ:

У липня 2019 ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин.

В обґрунтування заяви заявник зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є її дідом 16.05.1960 року ним було складено заповіт на ім`я ОСОБА_4 в якому зазначено, що вона є онукою ОСОБА_3 . Після смерті останнього була відкрита спадщина. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю. Проте, нотаріус повідомила їй що необхідно надати документи на підтвердження родинних відносин з спадкодавцем.

Заявник зазначає, що встановлення даного факту необхідно для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 , у звязку з чим вона звернулась до суду.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2020 року в задоволенні заяви адвоката Катріч М.М. в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що суд позбавлений можливості встановити інформацію про дату нароження матері заявника та інформацію про шлюб батьків заявника, оскільки інформація не зберіглсь в Державному архіві Харківської області. Заявниця не довела факту родинних відносин із ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме те, що вона є онукою ОСОБА_3 , у направлених запитах та у відповідях до них міститься різна інформація щодо батьків заявника, у звязку з чим суд вважав, що в заявлених вимогах ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин слід відмовити за їх недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволинити вимоги щодо встановлення факту родинних відносин. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга обгрунована тим, що в матеріалах справи міститься довідка приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. про те, що нею проведені дії щодо інших заведених після смерті ОСОБА_3 спадкових справ та на наявність інших спадкоємців, таких не виявлено. Зазначено, що єдина спадкоємиця це ОСОБА_2 та встановлення родинних відносин потрібно не для отримання спадщини, а для звільнення від сплати податку при її оформленні.

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю -доповідача, пояснення зявившихся учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищезазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Всупереч вищенаведеним вимогам процесуального права суд першої інстанції не здійснив належного правосуддя та не сприяв встановленню фактичних обставин справи.

З мотивувальной частини судового рішення вбачається, що суд констатував невірне написання нотаріусом по батькові заявника ОСОБА_2 та фактичні обставини не з`ясовував, а послався на відсутність в архіві відповідних доказів.

При цьому, судовм не враховано, що приписи пунктів 5, 10 пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», які передбачають, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язкуіз втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Разом з цим для розгляду в порядку окремого провадження не може бути прийнята заява про встановлення факту родинних відносин, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити в наступному своє право на жиле приміщення або на обмін жилого приміщення. У разі відмови в задоволенні вимог про визнання права на жилу площу або на обмін жилого приміщення, заінтересована особа має право звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до п.4 ст.273 ЦПК суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актівгромадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Судом першої інстанції не враховано, що у зв`язку з відсутністю свідоцтва про народженняя ОСОБА_5 та свідоцтва про її одруження, заявник і звернулась до суду з відповідною заявою.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи згідно заповіту від 16.05.1960 ОСОБА_3 заповів все належне йому майно онуці ОСОБА_6 , яка проживає разом з ним (а.с. 21).

Відповідно до актового запису про смерть № 505 від 17.01.1970 року та свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Копію свідоцтва про смерть було видано ОСОБА_2

З будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що за на час відкриття спадщини у спірному будинку зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 43-59). Реєстрація ОСОБА_7 у житловому будинку дійснювалась як члена сім`ї родини ОСОБА_3 .

З нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_3 , 1887 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_2 , теперішня адреса: АДРЕСА_1 . Разом з ним з цією адресою проживала ОСОБА_2 .. Зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є онукою ОСОБА_3 .

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 10.11.72 року вбачається, що 24 вересня 1968 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було розірвано, та останній після розірвання шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_10 . (а.с. 59).

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин представник ОСОБА_2 адвокат Катріч М.М. зазначає, що встановлення даного факту необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 3).

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За загальним правилом, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до п. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Тобто, звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та надати докази його існування.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У справі, що переглядається, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у порядку статей 315, 319 ЦПК України, заявник просив встановити факт родинних відносин з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_2 про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом 21.02.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю. була заведена спадкова справа № 14-2019 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За результатами перевірки приватним нотаріусом не виявлено інших відкритихї спадкових справ та інших спадкоємців стосовно спадкового майна, яке належало ОСОБА_3 , в тому числі і стосовно зазначеного у заповіті будинку АДРЕСА_1 ( колишня алреса: АДРЕСА_2 ).

Заявник у заяві про встановлення юриичного факту зазначає, що при зверненні до нотаріуса остання повідомила про необхідність надання документів на підтвердження родиннних відносин між спадкоємцем та спадкоджавцем, а саме факт того, що ОСОБА_3 є дідом ОСОБА_2 .

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Таким чином, визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем піля смерті ОСОБА_3 за заповітом. ОСОБА_2 фактично вступила в володіння спадковим майном, оскільки проживала зі спадкодацем на час відкриття спадщини.

Статтею 524 ЦК України, в редакції на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено аповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майнопомерлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно статті 534 ЦК України, в редакції на час відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК України, в редакції станом на час відкриття спадщини).

З урахуванням зазначеного, встановлення факту родиннних відносин не впливає на виникнення права ОСОБА_2 на спадкове майно, оскільки остання без встановлення вказаного факту є спадкоємцем за заповітом та вступила у володіня спадковим майном.

З відповіді приватного нотаріуса Харківсього міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю вбачається, у разі встановлення родинного звязку між спадкодавцем ОСОБА_3 та спадкоємцем ОСОБА_2 , згідно підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 та ст. 174 Податкового кодексу України, ОСОБА_2 буде звільнено від сплати податку на дохід фізичної особи.

Таким чином, встановлення факту родинних відносин необхідно ОСОБА_2 для звільнення від сплати податків для прийняття спадщини, а не для підтвердження наявності у неї право на нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи мається достатньо доказів для встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Доводи Харківської міської ради щодо наявності спору про право, з урахуванням фактичних підстав звернення до суду з відповідною заявою, висновків колегії суддів не спростовують.

З довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності від 02.04.1954 року належить на праві власності домоволодіння в АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ). Право спадкування у ОСОБА_2 виникло на підставі заповіту.

Встановлення юридичного факту ОСОБА_2 необхідно для звільнення від сплати податків під час вирішення питання щодо видаці Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а не у зв`язку з наявністю спору щодо спадкового майна. Будь-які докази на підтвердження, що спадкове майно є самочинним, у звязку з чим у спадкоємця не виникло право на спакування, матеріали справи не містять та Харківською міською радою в обгрунтування своїх заперечень суду не надано.

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування судового рішення відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення першої інстанції з мотивів, наведених у цій постанові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2020 року скасувати.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук