ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 327/143/17

провадження № 61-21429св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство оборони України,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Розівського районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року, ухвалене у складі судді Антіпової Т. А., та постанову апеляційного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Подліянової Г. С., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 320 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що з 2 листопада 1979 року до 31 грудня 1981 рокупроходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан. При виконанні службового обов`язку отримав поранення голови, правої кисті (контузія головного мозку 1980 року).

У зв`язку з чисельними захворюваннями та пораненнями, отриманими під час проходження військової служби, неодноразово стаціонарно лікувався; внаслідок цих поранень (контузії і захворювань) йому повторно встановлена ІІ група інвалідності безстроково.

Позивач вказує, що захворювання та поранення, отримані під час проходження військової служби, та встановлена інвалідність порушили його нормальні життєві зв`язки, позбавили можливості реалізовувати звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у зв`язку з болем та спазмами, він не може вільно пересуватись, вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. Крім того, значна частина пенсії, яку він отримує як інвалід ІІ групи, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Такі обставини вважає підставами для відшкодування моральної шкоди у визначеному ним у позові розмірі.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції і вказав, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення процесуального права, просив рішення Розівського районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року і постанову апеляційного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заявник вказав на невідповідність висновків судів обставинам справи і вважає доведеним як заподіяння йому моральної шкоди і її розмір, так і те, що ця шкода заподіяна через отримання травм у зв`язку з проходженням військової служби. Послався на те, що, оцінюючи розмір моральної шкоди, виходив із тривалості й глибини душевних страждань, чисельності негативних наслідків внаслідок отриманої травми та значного погіршення здоров`я.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 4 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 у період з 2 листопада 1979 року до 31 грудня 1981 року проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан.

Відповідно до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 8 лютого 1994 року, на території Афганістану у період з квітня 1978 року до грудня 1989 року велися бойові дії.

Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 3336 від 27 грудня 2013 року у 1980 році ОСОБА_1 при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, отримав поранення голови, правої кісті (контузія 1980 року), наслідком якого стали шкіряні рубці у ділянці лівої брові розмірами 3,5х0,2 см, в надбрівній ділянці розмірами 1,2х0,2 см, на правій кісті розмірами 2,3х0,1 см, в тім`яно-скроневій ділянці справа розмірами 2х0,3 см, в тім`яній ділянці зліва розмірами 1х0,3 см, що підтверджене висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 2359/ж від 24 грудня 2013 року.

Такі поранення у подальшому призвели до розвитку стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку 1980 року) у вигляді післятравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ ст. прогресуючого перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, вестибуло-атактичним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, вегето-судинною дисфункцією, післяттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, дієнцефальними кризами за типом симпато-адреналових з частотою 1-2 рази на тиждень, центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом, що підтверджено військово-медичними і військово-обліковими документами.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0280507 від 12 лютого 2014 року під час первинного огляду ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку із пораненням (контузією), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на строк до 1 березня 2015 року.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0280778 від 23 лютого 2015 року під час повторного огляду ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності (безстроково) у зв`язку із пораненням (контузією і захворюванням), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0674153 суди встановили, що під час огляду 2 листопада 2016 року ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності (безстроково) у зв`язку із пораненням (контузією і захворюванням), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Крім того, судами встановлено, що позивач страждає на гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, ступінь - 2, ризик - 2, гіпертрофія лівого желудочка. ІХС: дифузний кардіосклероз, СН І. Облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок; посттравматична та дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст., прогресуючий, кризовий перебіг з вираженим церебростенічним синдромом, вестибуло-координаторними розладами, емоційно вольовою нестійкістю, мнестичним зниженням, вегето-судинною дисфункцією, частими лікворо-динамичними кризами, стійко вираженим цефалгічним синдромом. Післятравматичний церебральний арахноїдит з розсіяною органічною симптоматикою, вираженими лікворо-динамічними порушеннями. Центральна вестибулярна дисфункція ІІІ ст.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановивши відсутність доказів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою моральною шкодою, або доказів, які б свідчили про зміну звичного способу життя, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили обставини справи та наявні у справі докази, надали їм належну оцінку та ухвалили законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Касаційний суд не бере до уваги посилання заявника у касаційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, оскільки даний правовий висновок стосується інших правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди попередніх інстанції,встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів попередніх інстанцій без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтею 400 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статями 401, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року і постанову апеляційного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов