Справа № 289/956/20
Номер провадження 2/289/583/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської об`єднаної територіальної громади Житомирської області, третя особа - Радомишльська районна державна адміністрація Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того позивачем заявлено вимогу про визнання права власності на Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, який належав останній.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 , спадщину в шестимісячний строк фактично прийняла шляхом догляду за житловим будинком, обробкою присадибної земельної ділянки. На даний час ОСОБА_1 не взмозі скористатись своїм правом власності на вказані Сертифікати на право на земельні частки (паї), щоб отримати рішення сесії Радомишльської міської ради Житомирської області про надання їй дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у зв`язку з втратою оригінальних примірників зазначених Сертифікатів.

Ухвалою від 30.06.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі (а.с.16).

Ухвалою від 21.09.2020 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.31).

Ухвалою від 16.10.2020 по цивільній справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 та визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою, викликано її у судове засідання для надання особистих пояснень. Окрім того роз`яснено позивачу її право на залучення до участі у справі співвідповідачів (а.с.42-43).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надіслала на електронну адресу суду письмові пояснення в яких просила суд:

1. визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) після смерті чоловіка ОСОБА_3 в порядку спадкування у зв`язку з втратою Сертифіката та визнати право ОСОБА_1 на її земельну частку (пай) у зв`язку з втратою Сертифіката для отримання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

2. провести розгляд справи за відсутності позивача у зв`язку з похилим віком та за станом здоров`я по рекомендації сімейного лікаря не може бути особисто присутньою в судовому засіданні (а.с.53-55).

Позивачем до вказаної заяви надано довідку за № 36, видану КНП «Центр ПМСД» Радомишльської міської ради про те, що остання за станом здоров`я не може особисто бути присутньою на засіданні суду (а.с.56).

Представник відповідача та третьої особи, третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, надіслали до суду заяви в яких просять провести розгляд справи за їх відсутності (а.с.51,52,57).

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про укладення шлюбу від 10.04.1984 серії НОМЕР_1 складеного російською мовою « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_1 » уклали шлюб 10.04.1984, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 у віці 52 років у с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 12.05.1998 серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Як вбачається з повідомлення відділу у Радомишльському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 16.03.2017, в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Радомишльською районною державною адміністрацією по КСП «Явір» с. Заболоть» на ім`я ОСОБА_1 за № 63 від 29.03.1997 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_5 та у графі Книги «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» стоїть підпис про отримання вищевказаного сертифікату.

В «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Радомишльською районною державною адміністрацією по КСП «Явір» с. Заболоть» на ім`я ОСОБА_3 за № 62 від 29.03.1997 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_4 та у графі Книги «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» стоїть підпис про отримання вищевказаного сертифікату (а.с.8).

З повідомлення Радомишльської РДА Житомирської області від 31.10.2018 за № В-708/03-18 встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою про надання дублікатів сертифікатів на право на земельну частку (пай) та останню повідомлено, що вказані сертифікати видавались в одному екземплярі без виготовлення їх копій, а тому видати дублікати адміністрація не в змозі. Облік даних сертифікатів в РДА відсутній. Одночасно повідомлено, що для виготовлення технічної документації на земельну ділянку передбачено надання (разом із сертифікатами або без них) підтверджуючих документів на право власності такі як свідоцтво про право на спадщину або рішення суду (а.с.9).

Згідно копії Довідки, виданої Заболотським старостинським округом Радомишльської міської ради Житомирської області, від 15.05.2018 № 287, померлий ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Крім померлого в цьому жилому будинку разом з ним проживали та були зареєстровані на день смерті та протягом шести місяців після смерті і проживають по даний час: дружина - ОСОБА_1 , 1942 року народження, син - ОСОБА_2 , 1984 року народження.

Крім вищеперерахованих більше ніхто не проживав та не був зареєстрований на день смерті та протягом шести місяців після смерті разом із спадкодавцем. Спадщину в шестимісячний строк фактично прийняла дружина - ОСОБА_1 , а саме: веде догляд за жилим будинком, обробляє присадибну земельну ділянку (а.с.12).

Вищевказані обставини також підтверджуються повідомленням Заболотського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області від 06.07.2020 № 61 (а.с.22).

На запит суду від Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області надійшла відповідь, згідно якої ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звертався. Спадкова справа щодо майна ОСОБА_3 не заводилась (а.с.23).

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, до відносин спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно частини першої статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Предметом спору у цій справі є визнання за позивачем права на земельну частку (пай) після смерті чоловіка ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом та права ОСОБА_1 на її земельну частку (пай) у зв`язку з втратою Сертифіката.

Разом із цим, звертаючись до із даним позову до суду, позивач пред`явила його до Радомишльської міської ради Житомирської області.

Однак судом встановлено, що до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які фактично прийняли у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР спадщину, окрім позивача є ОСОБА_2 .

Належним відповідачем у спорі про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 25.04.2018 у справі № 185/10105/15-ц.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відповідачами у даній справі мають бути також КСП, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Таким чином, вбачається, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

При цьому в ухвалі Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.10.2020, яку позивач отримала особисто (а.с.49) судом було роз`яснено ОСОБА_1 її процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме можливі наслідки незалучення вищезазначених осіб в якості співвідповідачів, проте, не скористалась своїм право на подачу до суду відповідного клопотання та повторно надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і позбавлений процесуальної можливості на власний розсуд вирішити питання про залучення співвідповідача у справі, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Окрім того суд звертає увагу позивача на те, що Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", згідно якого, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, позивач не врахував, що указана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень, може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_1 нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, чого фактично не відбувалося, що підтверджується листом завідувача Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області від 04.07.2020 за № 417/01-16 (а.с.23).

Під час розгляду справи судом не було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що порушені права позивача, нотаріус не відмовляв у видачі Свідоцтва про права на спадщину, а тому суд приходить до висновку, що позов фактично спрямований на визнання права на спадкове майно без додержання встановленої законом процедури.

До того ж, наявні в матеріалах справи документи в своїй сукупності свідчать про те, що після смерті ОСОБА_3 спадщину фактично прийняли: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (тобто по 1/2 частині кожен), позивачу слід звернутись до органів нотаріату з метою оформлення своїх спадкових прав на частку у спадковому майні після смерті спадкодавця, а у разі отримання відмови у вчиненні нотаріальної дії - із відповідною позовною заявою до суду.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 264-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Радомишльської міської об`єднаної територіальної громади Житомирської області (місцезнаходження: вул. Соборний майдан, 12, м. Радомишль, Радомишльський р-н, Житомирська обл., 12201, ), третя особа - Радомишльська районна державна адміністрація Житомирської області (місцезнаходження: вул. Соборний майдан, 12, м. Радомишль, Житомирська обл., 12201, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10.12.2020.

Суддя Н. С. Сіренко