Справа № 363/4440/16-ц Головуючий 1 інстанція- Котлярова І.Ю.
Проваження № 22-ц/824/2764/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що 18 грудня 2010 року між нею і відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказувала, що сімейні стосунки з відповідачем припинені із вересня 2014 року через відсутність взаєморозуміння і поваги. Вони проживають окремо, стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Дитина залишається проживати з нею. Спір щодо спільного майна відсутній. На примирення не згодна. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим і суперечить її інтересам, просила розірвати шлюб, укладений 18 грудня 2010 року між нею і відповідачем.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року позов задоволено. Ухвалено розірвати шлюб, укладений між сторонами 23 квітня 2010 року.

Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року визначене місце проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 2011 року народження разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, а справу направити для розгляду за належною підсудністю до Дарницького районного суду м.Києва, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скарга мотивована порушенням судом правил територіальної юрисдикції, оскільки позивачка із неповнолітнім сином згідно довідок внутрішньо переміщених осіб зареєстровані

- 2 -

у АДРЕСА_1 , а тому підстави для розгляду цієї справи Вишгородським районним судом Київської області відсутні. Суд ухвалив додаткове рішення щодо визначення місця проживання сина сторін ОСОБА_4 без заявлення позивачкою таких вимог, що є грубим порушенням норм процесуального права. Справа розглянута у відсутність відповідача, який не був повідомлений про наявність такого спору. Поданий позивачкою позов не оплачений судовим збором.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її позов і розірвав шлюб та визначив місце проживання сина з нею, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бончева О.С. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року і додаткове рішення від 28 грудня 2017 року як незаконні.

Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Івасюк І.Ю. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судових рішень та відсутність підстав для їх скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов і розриваючи шлюб, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін є неможливим і суперечить інтересам подружжя.

Ухвалюючи додаткове рішення про визначення місця проживання сина сторін із позивачкою, суд послався на невирішення ним вимог щодо місця проживання малолітньої дитини.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки передчасними з огляду на порушення судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) при розгляді позову ОСОБА_2 та розгляд справи у відсутність відповідача за відсутності відомостей про його повідомлення, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду і направлення справи для розгляду за визначеною законом підсудністю.

Подачу позову до Вишгородського районого суду Київської області позивачка обгрунтовувала наявністю у неї малолітньої дитини, що згідно ч.2 ст.110 ЦПК України (в редакції на час подачі позову) дає їй право подати позов про розлучення за місцем її проживання у м.Вишгороді Київської області.

Водночас, судом встановлено, що позивачка зареєстрована у м.Луганськ, яке знаходиться на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» факт внутрішнього

- 3 -

переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 цього Закону (ч.1). Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому КМ України (ч.3).

Згідно ст.5 вказаного Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Аналогічні положення містить Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМ України № 509 від 01 жовтня 2014 року, згідно якого довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п.9 вказаного Порядку у разі зміни місця проживання/перебування (крім зміни місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці: району, міста без поділу на райони, району в місті, селища, села) заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Із копії наданої відповідачем довідки внутрішньо переміщеної особи, виданої на ім`я позивачки вбачається, що офіційним місцем реєстрації її та непвонолітнього син ОСОБА_4 2011 року народження є АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи позивачка не надала ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів про зміну нею місця проживання на час подачі позову і отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за місцем фактичного проживання у м.Вишгород Київської області ( п.9Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи).

При цьому посилання представника позивачки на те, що позивачка фактично проживача у м.Вишгороді недоречні з наведених вище підстав, оскільки місце проживання має бути зареєстроване у встановленому законом порядку.

Всупереч вимогам Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, суд не з`ясував наявність у позивачки довідки внутрішньо переміщеної особи із зазначенням місця її реєстрації у м.Вишгород, що потягло порушення правил територіальної підсудності.

Також, з урахуванням приписів п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду і який обгрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

При цьому, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.

Розглянувши справу у відсутність відповідача, який взагалі не був повідомлений про

- 4 -

розгляд даної справи, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило відповідача висунути свої заперечення і доводи проти позову.

Також, колегія суддів не може погодитися із додатковим рішенням, оскільки судом вирішено питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторін без заявлення про це позовних вимог, що суперечить приписам ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Окрім того, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Наведені обставини не були предметом дослідження судом, а орган та піклування до участі не залучався і відповідного висновку суду не надавав.

Відповідно до приписів ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Оскільки рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) і на це посилається у скарзі відповідач, а також враховуючи, що позивачка із неповнолітнім сином як внутрішньо переміщені особи зареєстровані по АДРЕСА_1 , яка належать територіально до Дарницького району м.Києва, колегія суддів скасовує судові рішення і направляє справу для розгляду за підсудністю до Дарницького районного суду м.Києва.

Доказів, що позивачка має інше зареєстроване місце проживання суду не надано.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку справа розглянута неналежним судом в розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

При цьому колегія суддів враховує положення ч.2 ст.378 ЦПК України, згідно якої справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

В даному випадку розгляд справи проводився у заочному порядку без участі відповідача та за відсутності відомостей про його повідомлення. Отже, ОСОБА_1 в силу об`єктивних причин був позбавлений можливості заявити суду про порушення правил підсудності.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376,, 378, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

- 5 -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року скасувати, справу направити на розгляд за встановленою законом підсудністю до Дарницького районного суду м.Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: