Справа № 308/1638/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Матіко Я.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про забезпечення виконання рішення суду та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2019 р., в справі №308/4757/18, позов ОСОБА_3 задоволено частково, змінено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний графік побачень: кожний тиждень місяця з 09 год. суботи до 15 год. неділі, щорічно 24 дні літнього відпочинку під час канікул у навчальному закладі, 10 днів зимнього відпочинку під час канікул. Дане рішення набуло законної сили 30.04.2019 р., однак ОСОБА_2 від виконання вказаного рішення суду ухиляється, перешкоджає йому у побаченнях з сином відповідно до встановленого графіку, оскільки не дає спілкуватись з сином, ні особисто, ні по телефону, не пускає сина на побачення з ним у вихідні дні та протягом канікул, в зв`язку з чим він неодноразово звертався до органу опіки та піклування, органів поліції, виконавчої служби та органу освіти Ужгородської міської ради.

Зазначає, що наслідком вищенаведених неправомірних дій відповідачки стало те, що позивач - ОСОБА_1 не бачився з сином жодного разу з травня 2019 року.

Протиправними діями ОСОБА_5 порушується гарантоване ст. 153 Сімейного кодексу України право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, як основну з умов для виховання дитини батьком.

Також зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідачка працює та має постійний дохід, стан її здоров`я задовільний, інших осіб на її утриманні немає, існують підстави для стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина.

За таких обставин, позивач просить зобов`язати ОСОБА_6 забезпечити йому побачення з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно графіку затвердженого рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2019 року, в справі №308/4757/18 та стягнути з ОСОБА_5 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 100 грн. щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Представником відповідача адвокатом Нечаєвим В.В. подано відзив на позовну заяву в якому він вказує, що відповідачка позов не визнає, вважає його безпідставним і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначає, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2019 року відповідачем виконується належним чином та в повному обсязі і жодних перешкод позивачу у спілкуванні з сином відповідачка не чинить. Зокрема вона не уникає телефонних розмов, не зачиняє двері, не забороняє сину бачитись з батьком, однак їх син ОСОБА_7 досяг такого віку, що він сам не бажає бачитись з батьком, а змусити його ніхто не може. Що стосується вимоги про стягнення аліментів, то існує рішення Виноградівського районного суду від 21.09.2015 року по справі №299/2541/15-ц, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , щомісячно у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, починаючи з 19.08.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення набуло законної сили. Не дивлячи на наявність даного рішення, ОСОБА_8 забрала виконавчий лист з органу ДВС і не стягує у примусовому порядку із ОСОБА_1 жодних аліментів, оскільки останній скаржився на поганий майновий стан. Однак, позивач ОСОБА_1 й надалі не утримує дитину, не надає жодної матеріальної допомоги дитині. Таким чином, вважає, що позивачем не доведено факту ухилення відповідачки від виконання рішення суду, а тому в задоволенні даного позову просить відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Зазначив, що у 2015 році шлюб між ним та відповідачкою розірвано, під час перебування у шлюбі у них народився син: ОСОБА_4 . На даний час, син проживає разом з матір`ю. Стверджує, що рішенням суду від 29.03.2019 року вирішено змінити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановивши наступний графік побачень: кожний тиждень місяця з 09 год. суботи до 15 год. неділі, щорічно 24 дні літнього відпочинку під час канікул у навчальному закладі, 10 днів зимнього відпочинку під час канікул. Однак вказане рішення, відповідачка ОСОБА_5 не виконує, внаслідок чого виникають конфлікти.

Відповідачка ОСОБА_6 та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 20.02.2003 року. Від даного шлюбу народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2015 р. визнано укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мирову угоду від 25.02.2015 року, за умовами якої розірвано шлюб зареєстрований 20.02.2003 року у виконкомі Середнянської селищної ради за актовим записом № 2, неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено постійно проживати з матір`ю ОСОБА_5 та врегульовано порядок участі батька у вихованні дитини.

Відповідно до норм Закону України "Про охорону дитинства" батьки та особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини.

Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 141, 157 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства"дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею , якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2019 року, по справі №308/4757/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Служба у справах дітей Ужгородської міської ради позовні вимоги задоволено частково, малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрано від ОСОБА_1 та передано дитину ОСОБА_5 , змінено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено наступний графік побачень: кожний тиждень місяця з 09 год. суботи до 15 год. неділі, щорічно 24 дні літнього відпочинку під час канікул у навчальному закладі, 10 днів зимнього відпочинку під час канікул.

Однак, позивач у своєму позові посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 від виконання вищевказаного рішення суду ухиляється, перешкоджає позивачу ОСОБА_1 в побаченнях з сином відповідно до графіку встановленому рішенням суду, про що позивач звертався із письмовими заявами до органу опіки та піклування Ужгородської міської ради від 12.07.2019 р. та начальника Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, від 10.07.2019р. та 13.09.2019р. про вжиття заходів.

Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання на всій території України.

Особа, яка умисно не виконує рішення суду, що набрали законної сили, або перешкоджання його виконанню, притягується до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, позивачем не надано суду жодного належного та переконливого доказу, який би підтвердив факт чинення відповідачкою ОСОБА_2 перешкод для спілкування позивача з сином.

З поданого відзиву слідує, що ОСОБА_2 не забороняє та не чинить позивачу жодних перешкод у спілкуванні та побаченнях з сином, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2019 року вона не порушує, не уникає телефонних розмов, не зачиняє двері та не забороняє сину бачитись з батьком. Крім того посилається на те, що син ОСОБА_7 досяг такого віку, що він сам не бажає бачитись з батьком ОСОБА_1 .

Суд знаходить необґрунтованим твердження позивача про те, що відповідачка ухиляється від виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2019 року та чинить перешкоди йому у зустрічах та спілкуванні з дитиною, так як позивачем не доведені фактичні обставини щодо ухилення відповідачки від виконання вищевказаного рішення та створення перешкод у зустрічах та спілкуванні позивача з дитиною, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

З наявних в матеріалах справи копій листів виконавчого комітету Ужгородської міської ради за №Б-1731 від 27.06.2019р., №Б-1944 від 26.07.2019 р. та за №Б-2095 від 19.08.2019 р. вбачається, що на звернення ОСОБА_1 виконавчий комітет йому повідомляє, що ним не наведено жодних доказів, які б підтверджували порушення прав малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доводили б про наявність йому перешкод у спілкуванні з дитиною та рекомендували звернутись до відповідних органів державної виконавчої служби.

Згідно листів за №11668/106/25-1-2019 від 25.06.2019 р., №1526/106/25/1-2019 від 08.08.2019р., №11672/106/25/1-2019 та №11673/106/25/1-2019 від 16.10.2019р. вбачається, що т.в.о. начальника ГУНП в Закарпатській області повідомлено ОСОБА_1 про факт відсутності ознак кримінального чи адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_5 .

Жодних належних та допустимих доказів того, що на звернення позивача про намір побачитись з сином відповідачкою було йому відмовлено в цьому, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд вважає, що заявлена позивачем вимогам про забезпечення виконання рішення суду, яке є обов`язковим до виконання усіма, є безпідставною та необґрунтованою, а тому у задоволенні такої слід відмовити.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 100 грн. щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, то суд вважає наступне.

За змістом ст.181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Вимога про стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів є необґрунтованою та такою, що не підтверджена належними доказами, оскільки, як встановлено, малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення суду від 29.03.2019 року, переданий матері ОСОБА_3 , фактично з нею проживає та перебуває на її утриманні, що відповідачем не заперечувалося в судовому засіданні.

Також варто зазначити, що рішенням Виноградівського районного суду від 21.09.2015 року по справі №299/2541/15-ц, яке набуло законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, починаючи з 19.08.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка у своєму відзиві зазначає, що у зв`язку складним майновим станом ОСОБА_1 , вона забрала виконавчий лист з органу ДВС і не стягує у примусовому порядку аліменти. Однак, позивач ОСОБА_1 й надалі не утримує дитину, не надає жодної матеріальної допомоги дитині.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 вцілому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами, а тому до задоволенню не підлягають.

Суд вважає, що сторонам необхідно переступити через свої особисті образи та негативне відношення до особистого життя кожного з них після розірвання шлюбу заради інтересів дитини та дійти спільної згоди щодо порядку спілкування між собою та дитиною, що відповідатиме інтересами дитини та інтересам батьків. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага повинна бути націлена насамперед до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Керуючись ст.ст.141,153, 157,159 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про забезпечення виконання рішення суду та стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 09.07.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк