РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Одеса Справа № 522/14053/20

Провадження № 2/522/5878/20

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (м.Одеса, вул. Черняховського, 6), Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (м.Одеса, вул. Садова, 1-А) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів,-

ВСТАНОВИВ:

25.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, відповідно д якої просить стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на його користь на відшкодування матеріальної шкоди завданої незаконними діями Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 339 098,40 грн., а на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 28.08.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29.10.2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, та призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач вказує, що на початку 2019 року ним виконано роботи з нового будівництва сонячної електростанції (генеруючої установки) за адресою: АДРЕСА_2 .

Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради було видано направлення для проведення позапланового заходу від 04.02.2019 року № 000206, зі строком дії з 04.02.2019 року - 08.02.2019 року.

Посадовою особою Управління здійснено виїзд, з метою проведення позапланової перевірки за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 було пред`явлено державний акт на право власності на дану земельну ділянку площею 0,0974 га № 468028 від 29.05.2002 року, згідно якого цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Крім того, позивачем до Управління був наданий технічний звіт про можливість збереження збудованих конструкцій та обладнання сонячної електростанції для автономного електропостачання житлового будинку за даною адресою та вплив виконаних робіт на технічний стан огородження ділянки АДРЕСА_3 .

Виїздом посадової особи на місце за адресою: АДРЕСА_2 , оглядово встановлено, що за вищевказаною адресою ОСОБА_1 впритул до сусідньої огорожі виконуються роботи із нового будівництва металевого каркасу на стовпчатому фундаменті у вигляді навісу довжиною приблизно 45 метрів та висотою 5 метрів з подальшим розміщенням на ньому сонячних панелей, тобто виконуються будівельні роботи з нового будівництва сонячної електростанції (генеруючої установки).

За результатом перевірки було складено відповідний Акт №000206, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, шляхом отримання в установленому порядку права на виконання будівельних робіт за даною адресою або демонтування самочинно збудовано споруди в термін до 08.04.2019 року та зупинення будівельних робіт №065/19, протокол про адміністративне правопорушення від 08.02.2019 року передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП.

21.02.2019 року, за результатом розгляду матеріалів справи було винесено Постанову про адміністративне правопорушення № 122/19 від 21.02.2019 року та позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 20400 грн.

Управлінням на підставі наказу Управління №01-13/1ДАБК, у період з 07.05.2019 року -13.05.2019 року, було проведено позапланову перевірку виконання вимог припису про усунення порушення вимог містобудівного законодавства, будівельних норм, стандартів та правил №065/19 від 08.02.2019 року.

На момент виїзду на місце встановлено, що самочинно збудований об`єкт не демонтовано, що підтверджується фотофіксацією.

За результатом перевірки було складено відповідний Акт №000863 від 13.05.2019 року та протокол про адміністративне правопорушення від 13.05.2019 року передбачене ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.

03.06.2019 року Управлінням винесено Постанову про адміністративне правопорушення №434/19 від 03.06.2019 року та визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1ст. 188-42 КУпАП (невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно- будівельного контролю), накладене адміністративне стягнення у розмірі 13600 грн.

29.05.2019 року старшим держаним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби місто Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ткачевим А.В. відкрито провадження по справі з виконання постанови Управління Державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської № 122/9 від 21.02.2019 року.

06.09.2019 року старшим держаним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби місто Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ткачевим А.В. відкрито провадження по справі з виконання постанови Управління Державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської № 434/19 від 03.06.2019 року.

10.12.2019 року за вимогою старшого держаного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби місто Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ткачева А.В., ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за кордонна межі України), у праві керування транспортними засобами, тимчасово вилучено водійське посвідчення, накладено арешт на мої рахунки.

На початку 2020 року Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради звернулось із позовом до Одеського окружного адміністративного суду, в якому просили суд зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати самочинно збудований об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 за власний рахунок.

21.05.2020 року у задоволенні адміністративного позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до мене відмовлено, оскільки було встановлено, що на час розгляду справи будівельні роботи завершені. Панелі сонячної електростанції розміщені на даху, на фасаді господарчої споруди, 12 п/м панелей розташовані впродовж огорожі на відстані їм від огорожі, а не впритул, що відповідає Будівельним нормам і правилам (БНіП) та Державним будівельним нормам (ДБН).

Відповідно до п. 6 Постанови КМУ № 406 від 07.06.2017 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт- клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків.

Сонячна електростанція складається із трьох складових, по-перше інвертор, який встановлюється у приміщення будинку, кабальні з`єднання прокладаються під землею, та легкий навіс без влаштування фундаментів, що підтверджується наданими документами.

Відсутність необхідності прийняття в експлуатацію генеруючої установки (СЄС) через органи державного архітектурно - будівельного контролю також передбачено у Постанові від 25.02.2016 року № 229 «Про внесення змін до Порядку продажу, обліку та розрахунків за електричну енергію, що вироблена з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики».

Відповідно до Порядку передбаченого у Постанові від 25.02.2016 року № 229 «Про внесення змін до Порядку продажу, обліку та розрахунків за електричну енергію, що вироблена з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики» Встановлення елементів електричного обладнання генеруючої установки (генеруючих установок) приватного домогосподарства здійснюється побутовим споживачем відповідно до рекомендацій заводів-виробників цього обладнання, визначених у технічній документації (паспортах електричного обладнання), та з дотриманням правил улаштування електроустановок. Після встановлення або технічного переоснащення генеруючої установки побутовий споживач письмово повідомляє електропостачальника про це заявою- повідомленням за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку.

Генеруюча установка у приватному домогосподарстві вважається введеною в експлуатацію з дати подання (відправлення) заяви-повідомлення.

Тобто, отримання будь-яких дозвільних документів на виконання будівельних робіт в Управлінні державного архітектурно - будівельного контролю діючим законодавством не передбачено.

Таким чином, на думку позивача вищезазначеним підтверджується незаконність дій Управління щодо вимог усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, шляхом отримання в установленому порядку права на виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 або демонтування самочинно збудовано споруди та зупинення будівельних робіт з нового будівництва сонячної електростанції (генеруючої установки) за адресою: АДРЕСА_2 .

05.08.2020 року ОСОБА_1 укладений договір з ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про купівлю - продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством.

Позивач вважає, що протиправна поведінка Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо пред`явлення незаконних вимог про знесення самочинного будівництва сонячної електростанції (генеруючої установки) за адресою: АДРЕСА_2 є причиною збитків, які виникли у нього у вигляді упущеної вигоди, оскільки весь час розгляду питання щодо законності будівництва він не міг використовувати сонячну електростанцію за призначенням.

Крім того, за вини Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, позивач не ввів в експлуатацію СЄС в 2019 році, у зв`язку з чим втратив на кожному Квті, 0,02 центи. Відповідно до Закону України «Про альтернативні джерела енергії», якщо СЄС вводиться в експлуатацію до 31.12.2019 року ціна на придбання електроенергії 18 евроцентів, а при введенні з 01.01.2020 року знижується до 16 евроцентів. Потужність СЄС складає 40987 квт/рік. За 5 місяців (серпень- грудень) 2020 року - 14562 Квт із розрахунку втрати 0,02 центи складає 291 евро. З 2021 року по 2029 рік - 9 років по 40987 Квт всього 368883 квт із розрахунку втрати 0,02 центи складає 7377 евро за мінусом податку у розмірі 19,5% становить 5939 евро.

Таким чином, на думку позивача понесені збитки у вигляді упущеної вигоду складають на загальну суму 10466 евро. На теперішній час курс евро до гривні становить 32,40 грн., тобто загальна сума збитків становить 339 098, 40 грн.

В обґрунтування відшкодування моральної шкоди, позивач вказує, що незаконні вимоги відповідача про знесення самочинного будівництва сонячної електростанції (генеруючої установки) за адресою: АДРЕСА_2 та ряд обмежень, які встановлені на підставі вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради призвело до глибоких переживань у зв`язку з позбавленням реалізації його прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, погіршення відношення з оточуючими людьми, порушення втручання у право власності, вчинення дій спрямованих на зниження його престижу та довіри до його діяльності.

Крім того, постанови державного виконавця були ним отримані тільки під час розгляду справи в Одеському окружному адміністративному суді, йому не було відомо про встановлені державним виконавцем обмеження, у зв`язку з чим для нього було потрясінням, коли представник банку «Восток» повідомила йому про арешт валютного рахунку під час його з дружиною перебування в Лос ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), через що вони залишилися в чужій державі без засобів існування.

Моральні переживання з приводу всієї ситуації призвели до значного емоційного напруження, у зв`язку з чим вважає, що з Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 100 тис. грн.

Суд не погоджується з доводами позивача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553, на підставі наказу начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01- 13/1ДАБК від 02.01.2019 року та звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (звернення ОСОБА_4 № 01-10/601 -ЗГ від 22.11.2018 року) проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил відносно Позивача, за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 , дії. № 19.

Виїздом посадової особи на місце за адресою: АДРЕСА_2 , оглядово встановлено, що за вищевказаною адресою відповідачем впритул до сусідньої огорожі виконуються роботи із нового будівництва металевого каркасу на стовпчатому фундаменті у вигляді навісу довжиною приблизно 45 метрів та висотою 5 метрів з подальшим розміщенням на ньому сонячних панелей, тобто виконуються будівельні роботи з нового будівництва сонячної електростанції генеруючої установки). Будівельні роботи на момент перевірки були не завершені.

Відповідно до Порядку продажу, обліку та розрахунків за вироблену електричну енергію з альтернативних джерел енергії об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики 27.02.2014 № 170 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 25.02.2016 № 229), споруда - це будівельна конструкція, яка пов`язана з землею, створена з будівельних матеріалів, устаткування та обладнання.

Відповідно до п. 3.22 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» споруда - це штучно створений об`ємний, площинний або лінійний об`єкт, що має природні або штучні просторові межі, призначений для досягнення певних цілей.

Таким чином генеруюча установка, побудована Позивачем є спорудою.

Відповідно до п. 3.12 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» об`єкт будівництва - це будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси або їх частини, лінійні об`єкти но-транспортної інфраструктури.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної ості» об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури. До об`єктів будівництва не належать нафтові і газові свердловини та об`єкти їх влаштування.

Таким чином дана споруда (генеруюча установка) є об`єктом будівництва.

Згідно з ст. 28 Закону України «Про ринок електричної енергії» проектування та будівництво (нове будівництво, реконструкція, капітальний технічне переоснащення) генеруючих потужностей здійснюються відповідно до законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Під час розроблення проектної документації для будівництва генеруючих потужностей мають дотримуватися, зокрема, вимоги щодо:

1) безпеки та надійності ОЕС України, електроустановок і допоміжного устаткування;

2) захисту здоров`я та безпеки населення;

3) охорони навколишнього природного середовища;

4) вибору майданчика, цільового використання землі;

5) пріоритетного використання земель комунальної та державної власності;

6) використання енергоефективних технологій;

7) типу первинних джерел енергії (палива);

8) впливу генеруючих потужностей на розвиток виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії;

9) впливу генеруючих потужностей на скорочення викидів парникових газів.

Проектування та будівництво генеруючих потужностей здійснюються за рахунок коштів замовника (власника) таких об`єктів відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації.

На момент проведення перевірки позивачем не було надано документів, які б підтверджували наявність жодних вихідних даних на проектування генеруючої установки, проектної та дозвільної документації.

Згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація стосовно реєстрації дозвільних документів на проведення робіт з будівництва генеруючої установки за адресою: АДРЕСА_2 .

Такими чином ОСОБА_1 було виконано роботи з нового будівництва сонячної електростанції (генеруючої установки) за адресою: АДРЕСА_4 , ділянка № без отримання права на виконання таких робіт, чим порушив ч. 1 ст. 34 та абз. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «про регулювання містобудівної діяльності» та абз. 2 п. 5 та п. 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт. Затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №466 від 13 квітня 2011 року.

За результатом перевірки було складено відповідний Акт № 000206, протокол про адміністративне правопорушення від 08.02.2019 року передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП та видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, шляхом отримання в установленому порядку права на виконання будівельних робіт за даною адресою або демонтування самочинно збудованої споруди в термін до 08.04.2019 року та зупинення будівельних робіт 065/19.

Вимогами вищевказаного припису зобов`язано Позивача отримати в установленому порядку право на виконання будівельних робіт за даною адресою або демонтувати самочинно збудований в термін до 08.04.2019 року або зупинити виконання будівельних робіт за даною адресою з 08.02.2019 року.

Тобто, вимогами вищевказаного припису зобов`язано знести самочинно збудовану споруду на якій розташовані сонячні електростанції.

Постановою про адміністративне правопорушення № 122/19 від 21.02.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП, яка як вбачається з постанови була відправлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку, трек-номер відправлення 864.

На підставі наказу Управління № 01-13/1ДАБК від 02.01.2019 року, у період з 07.05.-13.05.2019 року було проведено позапланову перевірку виконання вимог припису про усунення порушення вимог містобудівного законодавства, будівельних норм, стандартів та правил № 065/19 від 08.02.2019 року.

Відповідно до п. 14 Порядку здійснення державного архітектурно- будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 553 від 23 травня 2011 року, суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація стосовно реєстрації дозвільних документів на проведення будівельних робіт за даною адресою.

Повідомлень від позивача про усунення виявлених порушень та виконання вимог припису за вищевказаною адресою до Управління не надходило.

На момент виїзду на місце встановлено, що самочинно збудований об`єкт не демонтовано, що підтверджується фотофіксацією.

Таким чином Позивач не виконав вимоги припису Управління від 08.02.2019 року за № 065/19, чим порушив абз. З п. 14 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку здійснення державної архітектурно-будівельного контролю» за № 553 від 23.05.2011 року.

За результатом перевірки було складено відповідний Акт № 000863 від 13.05.2019 року та протокол про адміністративне правопорушення від 13.05.2019 року передбачене ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.

03.06.2019 року Управлінням винесено Постанову про адміністративне правопорушення № 434/19 від 03.06.2019 року та ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП (невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю), яка була надіслана на адресу позивача згідно поштового відправлення № 790.

Таким чином, дії Управління щодо позапланового заходу та складання відповідних матеріалів були здійснені у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано та без порушень прав Позивача в процесі їх вчинення.

Судом також встановлено, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа № 420/4789/19 за позовом Управління до ОСОБА_1 про зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва, за адресою: АДРЕСА_2 , який було подано у відповідності до положень ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у зв`язку з невиконанням вимог припису № 065/19 від 08.02.2019 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, складеного за результатами позапланової перевірки.

Зазначеним рішенням було встановлено, що на момент розгляду справи по суті, ОСОБА_1 було виконано Припис від 08.02.2019 року.

Крім того, факт встановленого правопорушення який був виявлений під час проведення позапланової перевірки, а саме будівництва металевого каркасу на стовпчатому фундаменті у вигляді навісу довжиною приблизно 45 метрів та висотою 5 метрів з подальшим розміщенням на ньому сонячних панелей, не спростовано.

Також, у зазначеному рішенні не зазначено про факт здійснення Управлінням незаконних дій або порушення прав ОСОБА_1 на момент здійснення позапланової перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачем не було оскаржено дії Управління щодо проведення позапланової перевірки або вищевказаного припису чи постанови.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач -відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

ОСОБА_1 , не надав суду жодного доказу того, що діями відповідача йому спричинена матеріальна шкода та моральна.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 11.09.2018 року по справі № 905/1926/16.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що його права порушені з боку відповідача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги необґрунтовані, виходячи з нижченаведеного.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.З) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У частині вимог про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди, позивачем не було належним чином обґрунтовано, тому у цій частині вимог суд має йому відмовити.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Як вбачається, факту завдання матеріальної та моральної шкоди не має місця з урахуванням того, що орган владних повноважень виходив з фактичних повноважень разом з дотриманням ч. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки відсутнє судове рішення про незаконні дії відповідача.

На підставі наведеного суд вважає, що позивачу не була спричинена моральна шкода, а тому ці вимоги також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (, адреса: м.Одеса, вул. Черняховського, 6), Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (, адреса: м.Одеса, вул. Садова, 1-А) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 04.12.2020 року.

Суддя В.В. Кузнецова