Головуючий у І інстанції Хараджа Н.В. Єдиний унікальний номер 326/8/20
Номер провадження 22-ц/804/3098/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мальцевої Є.Є.

Принцевської В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи апеляційну скаргу адвоката Капля Аліни Степанівни, яка діє в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю СК «Ю.ЕС.АЙ» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 червня 2020 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю СК «Ю.ЕС.АЙ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року адвокат Капля А.С., яка діє в інтересах ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 20 лютого 2018 року між ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АМ/3420713, забезпечений транспорт автомобіль «ISUZU», державний номерний знак НОМЕР_1 ). 12 січня 2019 року в м. Маріуполі по пр. Металургів, 110 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля «ISUZU» під керуванням ОСОБА_1 та автомобілю «MAZDA», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «MAZDA» з вини ОСОБА_1 . Після настання ДТП учасники, погодивши всі обставини її виникнення, вирішили не фіксувати дорожньо-транспортну пригоду шляхом складання протоколу працівниками поліції, а склали спільне повідомлення про ДТП (Європротокол). Згідно з умовами Полісу ОСЦПВ, страхового акту № 19.59.3420713-279, на підставі заяв про страхове відшкодування та зібраних документів розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб склав 19 989 грн. 72 коп. та сплачено ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням № 12957 від 12.03.2019 року. З огляду на викладене та з посиланням на п. «г» п. 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 19 989 грн. 72 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також сплачену суму судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1 921 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» було відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Капля А.С., яка діє в інтересах ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ», звернулась з апеляційною скаргою в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог товариства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно надав оцінку обставинам події, яка сталась 12 січня 2019 року за участю забезпеченого автомобілю «ISUZU», оскільки його несправність підтверджена свідченнями відповідача. Крім того, вважає, що відповідачем не підтверджено належними доказами відповідність технічного стану автомобіля «ISUZU» вимогам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Здор К.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що апеляційна скарга не містить жодних доказів неповного дослідження судом першої інстанції наданих доказів. Крім того вважає, що позивач, маючи можливість заявляти клопотання про надання інших доказів, таким правом не скористався ні в суді першої інстанції, ні в своїй апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано достатніх та допустимих доказів несправності автомобілю відповідача в момент ДТП, а особи, присутні на місці події, вказували на справність автомобіля, що спростовує твердження позивача про його технічну не справність.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно із ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом встановлено, що 12 січня 2019 року в м. Маріуполь по пр. Металургів, буд. № 110 ОСОБА_1 залишив автомобіль «ISUZU», номерний знак НОМЕР_1 , на автомобільній стоянці, який через деякий час зрушив з місця та зіткнувся з автомобілем «MAZDA» номерний знак НОМЕР_2 , пошкодивши його (а.с.6-9).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ISUZU» ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів: поліс № АМ/3420713 (а.с.11)

Після настання дорожньо-транспортної пригоди, учасники, погодивши всі обставини її виникнення, вирішили не фіксувати дорожньо-транспортну пригоду шляхом складення протоколу працівниками поліції, а склали спільне повідомлення про ДТП (Європротокол), що передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 10).

Згідно з умовами Полісу ОСЦПВ, страхового акту № 19.59.3420713-279 па підставі заяв про страхове відшкодування та звіту № 50558 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику транспортного засобу MAZDA MPV розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб складає 19 989 грн. 72 коп. та ця сума була виплачена ОСОБА_3 12 березня 2019 року (а.с.12, 14, 16-22).

Звертаючись із позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми виплаченого страхового відшкодування, позивач посилався на виникнення в нього права регресної вимоги на підставі пп. «г» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пп. «г» пп. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку (наприклад, рішенням суду тощо) безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу чинним вимогам Правил дорожнього руху, затвердженим постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Отже, для відшкодування шкоди в порядку регресу страховику обов`язково необхідно довести в сукупності такі факти, як спричинення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди та визначення в установленому порядку, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Вимогами до технічного стану та обладнання, викладеними у п. 31.1 Правил дорожнього руху, встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.3 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:

а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху;

б) якщо вони не пройшли обов`язків технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю);

в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів;

г) у разі обладнання без дозволу Державтоінспекції спеціальними звуковими та світловими сигналами.

Пунктом 31.4 Правил дорожнього руху також встановлено технічні несправності систем та агрегатів транспортного засобу, за наявності яких експлуатація автомобіля забороняється, зокрема гальмівної системи: змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника; порушено герметичність гідравлічного гальмового приводу; порушено герметичність пневматичного або пневмогідравлічного гальмового приводу; не працює манометр пневматичного або пневмогідравлічного гальмового приводу; стоянкова гальмова система при відключеному від трансмісії двигуні не забезпечує нерухомий стан; не замикається важіль (рукоятка) стоянкової гальмової системи в робочому положенні;

Отже, страховик набуває право регресу до винної особи, якщо буде встановлено, що ДТП є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу зазначеним вимогам.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Водій ОСОБА_1 у своєму повідомленні страховику зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок замикання проводки (а.с. 7).

Однак, цей документ не може бути доказом причин настання страхового випадку, оскільки в ньому викладаються лише обставини дорожньо-транспортної пригоди, а причини події встановлюються страховиком на підставі проведеного ним розслідування, яке він зобов`язаний розпочати в силу ст. 34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доказів перевірки відповідності технічного стану автомобілю «ISUZU» існуючим вимогам ПДР позивачем суду не надано.

Не надано таких доказів і апеляційному суду, а відтак доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, щодо невідповідності технічного стану транспортного засобу відповідача на момент ДТП існуючим вимогам, а також, щодо існування прямого причинно-наслідкового зв`язку між невідповідністю технічного стану транспортного засобу та виникненням дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з якими законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Капля Аліни Степанівни, яка діє в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю СК «Ю.ЕС.АЙ» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 червня 2020 року - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська