П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року місто Київ

справа № 760/10824/19

провадження №22-ц/824/1825/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступник якого -

Акціонерне товариство "Альфа-Банк"

відповідач - державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційне бюро»

Тарасенко Ігор Миколайович

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк",

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування реєстрації речового права та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ПАТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М., в якому просить: визнати незаконними дії реєстратора Тарасенка І.М. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк»; скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору №013/700452-Ю від 7 серпня 2008 року № 3353, яка вчинена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстратором КП «Реєстраційне бюро» - Тарасенком І.М., індексний номер 45670569 від 23 лютого 2019 року о 14:24:25, номер запису про право власності 30427777; поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , що передували скасованому запису.

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що 7 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та нею було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №013/700447- КN, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти у загальній сумі 220 000 доларів США під 14% річних, з кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 6 серпня 2008 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею та АТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір №013/700452-ІО, посвідчений 7 серпня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., за реєстровим №3353, предметом якого є нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Право власності на предмет іпотеки підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 2 червня 2005 року ГУ ЖЗ КМДА, на підставі наказу ГУЖЗ від 27 травня 2005 року за № 957-С/КІ, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 6 червня 2005 року, за реєстровим №44073.

12 березня 2016 року банк звернувся до суду з позовом до неї, в якому просив стягнути всю кредитну заборгованість за період прострочення, з урахуванням кредитних коштів, строк погашення яких не настав.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 5 травня 2018 року у задоволенні позову банку до неї було відмовлено у зв`язку із зверненням банком до суду після спливу позовної давності, що відповідно до ст. 267 ЦК України стало підставою для відмови у позові. Крім цього, зазначеним рішенням встановлено, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив.

Тобто, 20 грудня 2009 року припинився не лише строк кредитування, а й взаємні права та обов`язки сторін договору (нові нарахування процентів та інших платежів не можуть виникати у зв`язку із припинення строку договору, а за невиконання обов`язку сплати кредиту позичальник більше не несе відповідальності, передбаченої договором кредиту).

Всупереч зазначеному, банк продовжує вчиняти дії, спрямовані на стягнення з неї заборгованості за кредитним договором та договором іпотеки.

В квітні 2019 року позивачем отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №161988719, відповідно до якої власником квартири АДРЕСА_1 є не позивач, а ПАТ «Укрсоцбанк».

Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 лютого 2019 року державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. Підставою виникнення права власності зазначено іпотечний договір №013/700452-ІО.

Позивач вважає, що перехід права власності на належну їй квартиру відбувся незаконно (за відсутності правових підстав), що призвело до порушення її прав, які підлягають захисту у судовому порядку.

Зазначена квартира є єдиним місцем проживання, зазначене нерухоме житлове майно, як таке, що відповідає вимогам п.п.1 п.1 Закону України " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного Закону.

Частиною 3 ст. 37 Закону України " Про іпотеку" визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Законодавством визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10,18 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та ст. 37 Закону України "Про іпотеку" порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Таким чином, відсутні відомості про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватись з власником майна.

Оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу прав власності не проводилась, оскільки квартиру, як об`єкт нерухомості, не відвідував експерт, не оглядав її, не встановлював її стан.

Таким чином, на момент реєстрації права власності існували порушення вимог чинного законодавства щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 18 червня 2019 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. про визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування реєстрації речового права та зобов`язання вчинити дії.

Визнано незаконними дії державного реєстратора КП "Реєстраційне бюро" Тарасенка І.М. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ "Укрсоцбанк".

Скасовано реєстрацію речового права, а саме: права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ "Укрсоцбанк" на підставі Іпотечного договору №013/700452-Ю від 7 серпня 2008 року №3353, вчинену державним реєстратором КП "Реєстраційне бюро" Тарасенко І.М. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 45670569 від 23 лютого 2019 року, номер запису про право власності: 30427777.

Поновлено відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням, АТ "Укрсоцбанк" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що висновки, суду не відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до п.4.5.3 Іпотечного договору, задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку , встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". З підписом іпотечного договору ОСОБА_1 засвідчила, що вона надала банку, як іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до банку.

На виконання норм ст. 35 Закону України "Про іпотеку", АТ "Укрсоцбанк" 16 жовтня 2018 року надсилав позивачу письмові повідомлення на адресу місця реєстрації останньої за вихідним №19-67/18 від 19 вересня 2019 року, в яких поряд з вимогою про усунення порушень кредитного договору зазначено, що у разі невиконання вказаної вимоги банк застосує своє право на позасудове врегулювання шляхом прийняття у власність предмету іпотеку - квартири АДРЕСА_2 , Таке повідомлення банк направив 16 жовтня 2018 року, що підтверджується описом вкладень від 16 жовтня 2018 року, поштовою квитанцією від 16 жовтня 2019 року . Факт отримання позивачем цього повідомлення підтверджується поштовим повідомленням про вручення за трек-номером 183 - отримано 22 жовтня 2018 року.

23 лютого 2019 року АТ "Укрсоцбанк" надав державному реєстратору пакет документів, визначений у п.61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127: заяву за реєстраційним №32833197, іпотечний договір, повідомлення позивачу про звернення стягнення від 19 вересня 2018 року з документами відправлення та поштовим повідомленням про вручення позивачу поштової кореспонденції.

Відповідачем АТ "Укрсоцбанк" було у повній мірі дотримані положення Закону України " Про іпотеку" щодо повідомлення позивача про звернення стягнення на підставі ст.37 цього Закону.

Державний реєстратор на підставі поданого пакету документів здійснив їх перевірку в порядку, встановленому Законом України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та здійснив державну реєстрацію за АТ "Укрсоцбанк" право власності АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість по кредитному договору, у зв`язку з чим, у банку виникло право на задоволення вимог як іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки прийняти у власність квартиру АДРЕСА_1 згідно п. 4.5.3 іпотечного договору.

Суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не звернув уваги на те, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не застосовується до позасудового способу звернення стягнення на майно, яке є предметом договору іпотеки, оскільки таке звернення відбувається не у примусовому порядку, а на підставі застереження, що міститься у договорі іпотеки.

ОСОБА_1 та державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. в судові засіданні, призначені на 13 листопада 2019 року 4 грудня 2019 року, 29 січня 2020 року, 26 лютого 2020 року не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судових повідомлень та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Київського апеляційного суду, причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу в його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» , яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», - адвокат Артеменко П.М. апеляційну скаргу підтримав. В судове засідання, призначене на 26 лютого 2020 року не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе закінчувати розгляд справи у відсутність представника АТ «Альфа-Банк».

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Аргат Т.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 7 серпня 2008 року між позивачкою та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» /на даний час банк змінив назву на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»/ був укладений договір невідновлювальної кредитної лінії за № 013/700447-KN, за умовами якого вона отримала кредитні кошти у загальній сумі 220 000, 00 доларів США під 14, 0 % річних на термін до 6 серпня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в цей же день між сторонами був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3353.

В пункті 4.5 укладеного між сторонами договору іпотеки викладено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст..36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотеко держателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: - передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; - шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»

В п.4.4 договору іпотеки зазначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, з метою забезпечення його належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням, а також отримання доходів, предмет іпотеки передається іпотеко держателю, або третій особі за погодженням між іпотекодавцем та іпотеко держателем, або третій особі за погодженням між іпотекодавцем та іпотеко держателем, в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим договором.

За умовами договору банк прийняв в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,70 кв.м., житловою площею 37, 10 кв.м.

Спір між сторонами про стягнення заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії за № 013/700447-KN від 7 серпня 2008 року був предметом розгляду суду.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2018 року в задоволенні позову АТ «Укрсоцбанк» було відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Згідно інформаційної довідки від 3 квітня 2019 року № 161988719 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за рішенням реєстратора Тарасенка І.М. (КП «Реєстраційне бюро», м. Київ), право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що перебувала в іпотеці та належить позивачці на праві власності, 23 лютого 2019 року зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк».

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що на момент перереєстрації права власності оцінка квартири, що є предметом іпотеки, не проводилась, вартість квартири АДРЕСА_1 не визначалась.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що іпотекодержателем при вчиненні дій щодо звернення стягнення на майно не дотримано законодавчо встановлених вимог, а державний реєстратор всупереч вимогам чинного законодавства, вчинив реєстраційні дії за відсутності необхідних для цього документів, подача та перелік яких передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25грудня 2015 року № 1127. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що задоволення банком, як іпотекодержателем, своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за застереженням, передбаченим умовами Іпотечного договору, є тим же зверненням стягнення на предмет іпотеки, як і інші способи, визначені законом, на які розповсюджується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому реєстрація квартири за банком у порядку, визначеному договором іпотеки, суперечить даному Закону.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України від 5 червня 2003 року «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст.3 Закону України «Про іпотеку»).

Приписами ст.36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями ст.37 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з ч.1 ст.33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.

Аналіз положень статей 17, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя) не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначеного в установленому порядку вартості майна, наявності чинного правочину щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на це майно.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 7 липня 2004 року. Речові права на нерухоме майно та х обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У пункті 1 Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусове стягнуте ( відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України).

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитора в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

У вказаній справі майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця ОСОБА_1 без її згоди, як власника.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації право власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотеко держателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотеко держателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справах № 127/16726/17-ц, № 607/2754/16-ц, № 199/4062/17, у постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі № 759/2038/18.

Судом установлено, що предметом іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,70 кв. м., яка використовується як місце постійного проживання позивачкою ОСОБА_1 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Доводи апелянта про відсутність порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними, оскільки такі доводи спростовані змістом указаного Закону та викладеними правовими висновками Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачка ОСОБА_1 була повідомлена про намір банку звернутися стягнення на предмет іпотеки у разі не задоволення вимог банку, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи скаржника не є достатніми підставами для скасування правильного по суті рішення.

Водночас колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання незаконним дії державного реєстратора та скасування реєстрації речового права, оскільки реєстраційна дія , вчинена суб`єктом державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпала свою дію.

Тому належним способом захисту права позивача у такому разі є не скасування реєстрації речового права, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

До такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18.

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав ля зміни судового рішення шляхом викладення пунктів два та три резолютивної частини рішення у такій редакції:"Визнати протиправним і скасувати запис про право власності №30427777 від 23 лютого 2019 року на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством "Укрсоцбанк".

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року - змінити.

Викласти пункти два та три резолютивної частини рішення у наступній редакції:

"Визнати протиправним і скасувати запис про право власності №30427777 від 23 лютого 2019 року на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством "Укрсоцбанк".

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 13 березня 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Махлай

А.М. Стрижеус