КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1925/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Київ

Справа № 372/2533/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретарів судового засідання Кравченко Н.О., Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником ОСОБА_4 , на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Кравченка М.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди,

встановив:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської областівід 23 жовтня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.05.2017 року близько 15 години 30 хвилин, відповідач ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись зі швидкістю не менше 81.6 кілометрів на годину, по сухому, чистому дорожньому покритті, правої смуги руху проїзної частини вулиці Столичне шосе в місті Києві, в напрямку міста Обухів, проїжджаючи повз зупинку громадського транспорту «Козин-1», порушив пункти Правил дорожнього руху України, а саме: в установлених межах не вибрав безпечної швидкості руху, проявив неуважність, перевищив максимальну швидкість на даній ділянці дороги, своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, змінив напрямок руху праворуч, не переконавшись, що це буде безпечним, в зв`язку з чим виїхав на праве узбіччя, де передньою лівою частиною свого транспортного засобу, вчинив на неї наїзд, вона саме закінчила перетин проїзної частини Столичного шосе, зліва направо по ходу його напрямку руху.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, у позивача, згідно з висновком експерта № 1289/Е від 07.09.2017 року на момент звернення за медичною допомогою 16.05.2017 року мала місце: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, параорбітальної гематоми праворуч, синців, саден голови; закрита травма тазу та правого стегна у вигляді переломів лонної та сідничної кістки справа, лонної кістки зліва, великого вертлюга стегнової кістки; рвана рана середньої третини лівої гомілки; рвана рана розмірами 1x1x5 см. в ділянці правої гомілки з наявністю у дні її уламків діафізу великогомілкової кістки; уламковий перелом діафізів обох кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням уламків - відкриті уламкові переломи діафізів правих велико - та малогомілкової кісток; множинні синці, садна кінцівок, тулуба.

Локалізація вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитись в термін та за обставин вказаних у постанові, тобто 16.05.2017 року при транспортній травмі. Таким чином, між подіями транспортної травми від 16.05.2017 року та отриманням тілесних ушкоджень є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Відкриті уламкові переломи діафізів правих велико - та малогомілкової кісток за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Вказана закрита травма тазу та правого стегна за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь з урахуванням зменшення позовних вимог матеріальну шкоду в розмірі 13 445 грн. 15 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13 445 грн. 15 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000 грн., а всього 163 445 грн. 15 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 3018 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду у частині відмови у задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення із ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю та стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану злочином моральну шкоду у загальному розмірі 500 000 гривень. В частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди судове рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що судом першої інстанції було встановлено, що своїми неправомірними діями ОСОБА_3 заподіяв позивачу моральної шкоди. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона тривалий час була госпіталізована і перебувала на стаціонарному лікуванні. Потім знаходилася на амбулаторному лікуванні і весь цей час змушена була зазнавати фізичного болю та страждань і до того ж, значних матеріальних збитків, пов`язаних з придбанням необхідних медикаментів та проходженням курсів лікування.

Звертає увагу суду, що позовна заява містить перелік тілесних ушкоджень, які були заподіяні позивачу відповідачем внаслідок порушення ним вимог ПДР України, серед яких наявні як тяжкі тілесні ушкодження, так і тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Крім того, позивач отримала й інші тілесні ушкодження які відносилися до легких, проте в силу кваліфікації ч. 2 ст. 286 КК України не були визначальними при визначенні винуватості відповідача ОСОБА_3 .

Проте, суд першої інстанції під час розгляду справи допустив порушення строків розгляду справи судом, а ухвалене рішення вказує, що судом були абсолютно проігноровані принципи верховенства права, поваги до честі і гідності позивача, принцип пропорційності,адже визначена судом першої інстанції сума відшкодування моральної шкоди є очевиднонепропорційною тим тілесним ушкодженням, які отримала позивач, тим фізично боліснимстражданням та моральним переживанням і головне отриманим негативним наслідкам дляздоров`я позивача, які залишаться у неї на все її подальше життя.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що за весь час досудового та судового слідства у кримінальному провадженні безпосередній винуватець ДТП ОСОБА_3 не усвідомив того обсягу фізичних і моральних страждань, які понесла потерпіла та не намагався відшкодувати завдану їй моральну шкоду.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що спричинені потерпілій тяжкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потягли за собою необхідність надто тривалого та дороговартісного лікування з метою відновлення попереднього стану здоров`я, який навіть до цього часу повністю не відновився. Це у свою чергу кардинально змінило не лише звичайний нормальний спосіб життя потерпілої, а й спосіб життя всієї її родини, спричинило величезну масу незручностей для неї і для усіх членів її сім`ї. Надана незначна одноразова допомога відповідача абсолютно не покриває усіх понесених потерпілою матеріальних витрат та ніяк не співрозмірна із заподіяними їй болісними та моральними стражданнями. При цьому значна частина медичних послуг надавалася не безкоштовно, однак отримати фіскальні чеки за такі послуги лікарів позивач не змогла.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається необґрунтованість апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що прийнято з порушення норм чинного законодавства.

Зазначає, що судом стягнуто значну для відповідача суму коштів, а саме 163 445 грн. 15 коп. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому не було враховано, що ОСОБА_3 не працює та є пенсіонером за віком, а також на утриманні має тяжко хвору матір, яка потребує догляду, а її лікування потребує значних матеріальних витрат. Тобто таке судове рішення ставить відповідача в скрутне матеріальне становище. Вважає, що суд ухваливши заочне рішення по даній справі 25 лютого 2019 року не міг всебічно та об`єктивно оцінити всі наявні докази. Розмір стягненої моральної шкоди вважає необґрунтованим та непомірно високим.

Крім того, представником ПАТ НСК «Оранта» до суду було направлено відзив на позовну заяву, до якого надані докази, що підтверджують відшкодування майнової шкоди позивачці ОСОБА_1 та копію страхового полісу. Таким чином, посилання суду першої інстанції на те, що відповідачем не надано доказів щодо укладення договору страхування та ліміту відповідальності, не відповідає матеріалам справи.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року не підтверджує обсяг тілесних ушкоджень, завданих потерпілій ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Причинний зв`язок між отриманими ОСОБА_1 тілесними ушкодженнями та фактом дорожньо-транспортної пригоди, винним у вчиненні якої визнаний ОСОБА_3 , не встановлений. При ухваленні оскаржуваного рішення висновок експерта № 1289/Е від 07.09.2017 року не досліджувався.

Вказує, що суд незаконно ухвалив заочне рішення у відсутності відповідача, який подав заяву про відкладення розгляду справи. У суду були відсутні підстави для винесення заочного рішення, передбачені п.3 ч.1 ст. 280 ЦПК України. Ухваливши заочне рішення, суд позбавив відповідача права довести свої заперечення проти позову.

Звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні судом не вирішено питання щодо прав і обов`язків співвідповідача ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта».

Крім того, суд у своєму рішенні не наводить жодного доказу на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та її розміру, тому вважає, що моральна шкода також не підлягає відшкодуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечує проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 , посилаючись на те, що вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року містить чітке зазначення про те, що порушення водієм ОСОБА_3 вимог пп. 2.3.6); 10.1.: 12.1.: 12.4 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками, тобто тяжкими тілесними ушкодженнями потерпілої ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу позивача та просив її задовольнити, стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. У задоволенні вимог апеляційної скарги відповідача просив відмовити, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив у задоволенні скарги позивача відмовити, а апеляційну скаргу відповідача - задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року було встановлено, що 16 травня 2017 року приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по правій смузі руху проїзної частини вул. Столичне шосе в м. Києві в напрямку м. Обухів. Проїжджаючи повз зупинку громадського транспорту «Козин-1», ОСОБА_3 допустив порушення вимог п.п. 2.3 б); 10.1; 12.1, 12.4 ПДР України, в установлених межах не вибрав та перевищив швидкість руху на даній ділянці дороги, своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, змінив напрямок руху праворуч, не переконавшись, що це буде безпечним, в зв`язку з чим виїхав на праве узбіччя, де передньою лівою частиною свого транспортного засобу, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка закінчила перетин проїзної частини Столичного шосе, зліва направо по ходу його напрямку руху, заподіявши її тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 б); 10.1; 12.1, 12.4 ПДР України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року ОСОБА_3 був визнаний винуватим к вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року було залишено без змін.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 полягають в тому, що вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року не містить висновків про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_1 утримала тілесні ушкодження, які зазначені у висновку експерта № 1289/Е від 07.09.2017 року, а тому відповідач вважає, що відсутні правові наслідки його дій.

Проте колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та безпідставними, оскільки вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року встановлено, що порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 б); 10.1; 12.1, 12.4 ПДР України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками. Цим вироком ОСОБА_3 був визнаний винуватим к вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, внаслідок чого заподіяно тяжке тілесне ушкодження пішоходу ОСОБА_1 .

При цьому зі змісту вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні злочину, а тому відповідно до вимог ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються (а.с.7, т. 1).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження за № 0003929, на підставі постанови від 04.09.2017 року ст. слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві Лівшуна А.Д. експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи було проведено судово-медичну експертизу ( а.с. 29-38, т. 1 кримінального провадження, справа № 752/27507/17).

Відповідно до висновку експерта № 1289/Е від 07 вересня 2017 року, дані наданої медичної документації свідчать про те, при зверненні за медичною допомогою 16.05.2017 року біля 15.25 год. у гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мали місце такі ушкодження: - закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, параорбітальної гематоми праворуч, синців, саден голови; - закрита травма тазу та правого стегна у вигляді переломів лонної та сідничної кісток справа, лонної кістки зліва, великого вертлюга стегнової кістки; - рвана рана середньої третини лівої гомілки; рвана рана розмірами 1x1x5 см в ділянці правої гомілки з наявністю у дні її уламків діафізу великогомілкової кістки; - уламковий перелом діафізів обох кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням уламків - відкриті уламкові переломи діафізів правих велико- та малогомілкової кісток; множинні синці, садна кінцівок, тулуба.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету(тів), могли утворитись в термін та за обставин вказаних у постанові, тобто 16.05.2017 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом). Таким чином, між подіями транспортної травми від 16.05.2017 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_1 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Відкриті уламкові переломи діафізів правих велико- та малогомілкової кісток за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), згідно з пунктом 2.1.3. м) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року.

Закрита травма тазу та правого стегна за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». Згідно з п. п. 4.6. та 2.3.3. «Правил», закрита черепно-мозкова травма, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Як вбачається зі змісту ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував висновків суду про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ( а.с. 8-9, т. 1). Залишаючи без змін вищевказаний вирок, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що ОСОБА_3 допустив грубе порушення вимог Правил дорожнього руху України, здійснивши наїзд на пішохода, яка закінчувала перехід проїзної частини шосе, та внаслідок такого порушення пішоходу завдано тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про відсутність причинного зв`язку між отриманими ОСОБА_1 тілесними ушкодженнями та фактом дорожньо-транспортної пригоди, винним у вчиненні якої він визнаний, колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення з процесуальних порушень - розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення, - колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином був обізнаний про розгляд справи, відповідач подавав відзив на позовну заяву ( а.с. 105-106, т. 1), приймав участь у підготовчому засіданні 23.10.2018 року та 20.11.2018 року, заявляв клопотання про залучення до участі у справі НАСК «Оранта», а також належним чином був повідомлений про дату судового засідання, в якому було ухвалено оскаржуване рішення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції вважав встановленим, що матеріальний збиток, завданий позивачу ОСОБА_1 в результаті ДТП складає 13 445 грн. 15 коп., що підтверджується копіями чеків та іншими письмовими доказами.

При цьому суд вважав, що сторонами не було подано належних і допустимих доказів щодо укладення відповідачем із страховою компанією договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому суд позбавлений можливості визначити ліміт відповідальності страховика, умови страхування та інші обставини, які б давали підстави для покладення на страховика або МТСБУ (третіх осіб) обов`язку відшкодувати заподіяну внаслідок винних дій відповідача шкоду на користь позивача.

За таких обставин, суд вважав встановленими достатні правові підстави для покладення саме на відповідача ОСОБА_3 цивільно-правового зобов`язання в повному обсязі відшкодувати заподіяну ним матеріальну шкоду.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій полісу АК № 1710346, наданих відповідачем та представником ПАТ НАСК «Оранта», 03 січня 2017 року між ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_5 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яких було застраховано цивільну відповідальність страхувальника забезпеченого транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 104, 129, 139).

Зазначену обставину підтвердив представник відповідача ПАТ НАСК «Оранта» у відзиві на позовну заяву.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У статті 1 Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду ( пункт 1.4 статті 1).

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Враховуючи положення викладених норм, наявний у матеріалах справи поліс АК № 1710346, за яким страхувальником є ОСОБА_5 , а також відсутність в матеріалах справи даних про те, що відповідач ОСОБА_3 керував транспортним засобом неправомірно, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність доказів наявності у відповідача ОСОБА_3 договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин, забезпеченим транспортним засобом за вказаним полісом є автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 та який є особою, цивільно-правова відповідальність якої вважається застрахованою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 23 вказаного Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Таким чином, покладаючи відповідальність за заподіяну майнову шкоду, що пов`язана з лікуванням позивача ОСОБА_1 , на відповідача ОСОБА_3 , суд першої інстанції залишив поза увагою, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 є застрахованою, відповідно до вказаного полісу, страхова сума ( ліміт відповідальності на одного потерпілого) становить: за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю - 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. ( а.с. 104, 139, т. 1).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)

З наданої представником ПАТ НАСК «Оранта» копії страхового акту № ОЦВЗ-17-4926/1 від 27.03.2018 року та інших матеріалів страхової справи вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода за заявою потерпілої ОСОБА_1 була визнана страховиком ПАТ НАСК «Оранта» страховим випадком ( а.с. 132-148, т. 1), у зв`язку з чим позивачу було виплачено відшкодування : із заявленої нею суми збитків у розмірі 38 326 грн. 41 коп. відшкодовано суму у розмірі 30 947 грн. 85 коп.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 від 27.08.2018 року, обґрунтовуючи розмір заподіяної їй матеріальної шкоди, позивач посилалась на те, що сума в розмірі 44 393 грн. була витрачена нею на придбання медичних препаратів, їх придбання підтверджується товарними чеками, квитанціями до прибуткового касового ордера, касовими чеками.

Подаючи заяву про зменшення розміру позовних вимог, позивач ОСОБА_1 вказувала, що із заявленої нею у позовній заяві суми в розмірі 44 393 грн., витрачених на лікування, страховою компанією відшкодовано 30 947 грн. 85 коп., а тому вона просила стягнути різницю між раніше заявленою сумою та виплаченим відшкодуванням, що становить: 44 393 грн. - 30 947 грн. 85 коп. = 13 445 грн. 15 коп.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення вказаної суми матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_3 у повному обсязі, судом першої інстанції не було враховано, що вищевказані суми збитків не перевищують ліміту відповідальності страховика, який становить 200 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає відсутніми правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_3 13 445 грн. 15 коп. в якості відшкодування завданої позивачу майнової шкоди, оскільки зазначена сума не перевищує ліміту відповідальності страховика, з врахуванням раніше виплаченої суми відшкодування.

Разом з тим, ні в позовній заяві, ні в заяві про зменшення позовних вимог, позивачем не наведено жодних обґрунтувань, з яких саме витрат складається сума збитків у розмірі 13 445 грн. 15 коп., а лише наявні посилання на те, що відповідні докази - копії чеків та касових документів додаються до позовної заяви.

Оскаржуване рішення суду всупереч вимогам ст. 265 ЦПК України також не містить обґрунтування, з яких саме витрат складається зазначена сума матеріальної шкоди, а також посилань на відповідні докази.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції не було враховану ту обставину, що відповідно до висновку лікаря-експерта відділу страхової медицини ТОВ «Гарант-Асістанс» від 21.03.2018 року, наявного у матеріалах страхової справи, із заявленої до відшкодування ОСОБА_1 суми збитку в розмірі 38 326 грн. 41 коп. не відшкодовується вартість медичних препаратів, товарів та послуг, оскільки вони не пов`язані з лікуванням основного діагнозу, на суму 7378 грн. 56 коп. ( а.с. 135-136, т. 1).

При порівнянні наданих позивачем касових документів про придбання медичних препаратів, товарів та послуг зі змістом вищевказаного висновку лікаря-експерта від 21.03.2018 року вбачається, що сума витрат у розмірі 7378 грн. 56 коп., у відшкодуванні якої позивачу було відмовлено страховою компанією, частково була включена ОСОБА_1 до суми 13 445 грн. 15 коп., яку вона просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 .

Проте такі вимоги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем ні в позовній заяві, ні в інших заявах по суті справи не було наведено жодних доводів щодо неправомірності відмови їй у виплаті страхового відшкодування на суму 7378 грн. 56 коп. та доводів з приводу наявності підстав для стягнення суми цих витрат із відповідача.

Як вбачається з висновку лікаря-експерта відділу страхової медицини від 21.03.2018 року, до суми в розмірі 7378 грн. 56 коп., у відшкодуванні якої позивачу було відмовлено, ввійшли витрати як на ліки, не пов`язані з ДТП, так і витрати на пальне ( бензин), благодійні внески, комісія банку, а також витрати по чеку магазину «Алло» на суму 3247 грн. ( а.с. 135-136, т. 1)

За викладених обставин підстави для стягнення суми збитків в розмірі 7378 грн. 56 коп. з відповідача ОСОБА_3 відсутні, адже позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між витратами позивача, що визначені страховиком як не пов`язані з лікуванням ушкоджень внаслідок ДТП, та діями відповідача.

Крім того, із копій касових та товарних чеків, що додані до позовної заяви, вбачається, що значна кількість копій касових чеків надана повторно. Із витребуваних апеляційним судом у представника позивача оригіналів касових чеків вбачається, що із суми витрат, заявлених до відшкодування у даній позовній заяві - 44 393 грн., підтверджується оригіналами касових документів лише сума в розмірі 38 858 грн. 19 коп.

При порівнянні зазначених оригіналів чеків із висновком лікаря-експерта відділу страхової медицини ТОВ «Гарант-Асістанс» від 21.03.2018 року вбачається, що до суми витрат, заявлених до відшкодування у даній позовній заяві та підтверджених оригіналами касових документів, тобто до суми 38 858 грн. 19 коп., увійшла сума витрат у розмірі 30 947 грн. 85 коп., яка вже відшкодована страховою компанією ( платіжне доручення від 04 квітня 2018 року № 16477 - а.с. 148, т. 1).

Також позивачем надано касові чеки на суму 3665 грн. 72 коп., у відшкодуванні якої відмовлено у зв`язку з тим, що ці витрати не пов`язані з лікуванням основного діагнозу. Зазначені касові чеки на суму 3665 грн. 72 коп. раніше були пред`явлені позивачем до відшкодування страховій компанії і зазначені кошти входять до загальної суми, у відшкодуванні якої було відмовлено - 7378 грн. 56 коп.

Також із оригіналів касових документів про придбання медичних препаратів та оплату медичних послуг вбачається, що після 21 березня 2018 року ( дата подання останнього документа ОСОБА_1 до страхової компанії), позивачем також було придбано лікарські засоби для лікування ушкоджень, пов`язаних з ДТП: 22 березня 2018 року - на суму 67 грн. 47 коп., 22 березня 2018 року - на суму 1541 грн. 46 коп. ( із них 42 грн. 10 коп. не враховуються - вартість зубної пасти, пакету, мінеральної води), 28 березня 2018 року - на суму 735 грн. 07 коп., 02 квітня 2018 року - на суму 297 грн. 07 коп., 04 квітня 2018 року - на суму 275 грн. 27 коп., 05 квітня 2018 року - на суму 750 грн., 11 квітня 2018 року - на суму 87 грн. 94 коп., 05 квітня 2018 року - на суму 168 грн. 11 коп., всього на суму 3880 грн. 92 коп.

Решта касових чеків на суму 321 грн. 59 коп. ( 173 грн. 73 коп., 40 грн. 32 коп., 107 грн. 54 коп.) не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки позивачем не доведено, що здійснення зазначених витрат пов`язане з лікуванням ушкоджень внаслідок ДТП.

Отже, загальна сума витрат позивача, пов`язаних з наслідками лікування ушкоджень після ДТП, яка документально підтверджена оригіналами чеків, та яка не увійшла до суми виплаченого страхового відшкодування, оскільки здійснена після передачі документів до страхової компанії, становить суму 3880 грн. 92 коп.

Вказана сума збитків підлягає стягненню на користь позивача з відповідача НАСК «Оранта», оскільки зазначене відшкодування та раніше виплачене відшкодування не перевищують страхову суму згідно з полісом АК № 1710346, а тому в силу ст. 1194 ЦК України не може бути стягнуто з відповідача ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 є частково обґрунтованою, а тому оскаржуване рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13 445 грн. 15 коп. з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3880 грн. 92 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в тому числі і відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що його відповідальність була застрахована, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як вбачається зі змісту страхового акту № ОЦВЗ-17-4926/1 та розрахунку суми страхового відшкодування, загальна сума відшкодування визначена у розмірі 32 495 грн. 24 коп., з яких відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого - 30 947 грн. 85 коп., моральна шкода заподіяна потерпілому - 1547 грн. 39 коп. ( тобто 5% від виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю).

З викладеного вбачається, що ПАТ НАСК «Оранта» виконала своє зобов`язання щодо виплати позивачу моральної шкоди у розмірі, передбаченому законом.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 зводяться до того, що судом першої інстанції не було належним чином враховано усі обставини справи, суд не врахував, що спричинені потерпілій тяжкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потягли за собою необхідність надто тривалого та дороговартісного лікування з метою відновлення попереднього стану здоров`я, який навіть до цього часу повністю не відновився, та у зв`язку з цим суд невірно визначив розмір моральної шкоди в сумі 150 000 грн.

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 посилається на відсутність доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, на відсутність підстав для його відповідальності та значне завищення розміру моральної шкоди, у зв`язку з чим просить відмовити у позові в повному обсязі.

Доводи апеляційних скарги позивача та відповідача у викладеній частині колегія суддів вважає необґрунтованими, а розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача, - визначений правильно, з урахуванням усіх обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Враховуючи, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року встановлено, щоОСОБА_3 допустив грубе порушення вимог Правил дорожнього руху України, здійснивши наїзд на пішохода, яка закінчувала перехід проїзної частини шосе, та внаслідок такого порушення пішоходу ОСОБА_1 завдано тяжких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем.

Суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що моральна шкода виразилась у тому, що позивач тривалий час була госпіталізована і перебувала на стаціонарному лікуванні, потім знаходилась на амбулаторному лікуванні і весь час була змушена зазнавати фізичного болю та страждань. Через значну тяжкість отриманих травм вона тривалий час самостійно не могла повноцінно рухатись, внаслідок чого все навантаження на себе взяли її рідні, які вимушені були постійно перебувати біля неї та допомагати їй у повсякденному житті та самообслуговуванні, і навіть через півтора роки після ДТП позивач продовжувала реабілітаційне лікування.

Так, відповідно до наявної в матеріалах справи медичної документації та копій листків непрацездатності, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з дня ДТП -16 травня 2017 року по 27 липня 2017 року, з 27 липня 2017 року по 31 липня 2017 року - на стаціонарному лікуванні в Обухівській центральній районній лікарні, з 01 серпня 2017 року по 24 серпня 2017 року перебувала на санаторному лікуванні, з 25 серпня 2017 року - по 17 жовтня 2017 року - на амбулаторному лікуванні, з 18 жовтня 2017 року по 12 грудня 2017 року - на амбулаторному лікуванні, з 13 грудня 2017 року по 16 січня 2018 року - на амбулаторному лікуванні, з 14 лютого 2018 року по 06 березня 2018 року , з 22 березня 2018 року по 13 квітня 2018 року - на амбулаторному лікуванні ( а.с. 10-37, т. 1).,

Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася у результаті неправомірних дій відповідача, позивачу заподіяно тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, а також позивачу заподіяні інші множинні тілесні ушкодження середнього та легкого ступеню тяжкості, що спричинили моральні та фізичні страждання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. відповідає засадам розумності, поміркованості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої моральної шкоди є заниженим та не відповідає ступеню моральних страждань, які зазнала та зазнає позивач внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень, колегія суддів відхиляє, оскільки , визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер, глибину та обсяг страждань, яких зазнала позивач, цілком обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди у сумі 150 000 грн. і за даних конкретних обставин цей розмір не може вважатись заниженим.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи відповідача, який вважає розмір моральної шкоди необґрунтованим та непомірно високим, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд також враховував дані про особу відповідача, його матеріальне становище та необхідність дотримання балансу між правами відповідача та позивача .

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є законним і обґрунтованим, підстав для скасування чи зміни рішення суду в цій частині не вбачається.

Згідно із положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди та ухвалення нового судового рішення в цій частині, відповідно суд змінює розподіл судових витрат, тому з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. ( у зв`язку з задоволенням позовних вимог немайнового характеру) та з ПАТ НАСК «Оранта» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. ( у зв`язку з задоволенням позовних вимог майнового характеру).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником ОСОБА_4 , - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13 445 грн. 15 коп., а на користь держави - судового збору в розмірі 3018 грн. 40 коп. та прийняти в цій частині постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3880 ( три тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 92 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року - залишити без змін.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою : АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_3 ;

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», , адреса місцезнаходження : м. Київ, вул. Здолбунівська,7-Д.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.