Справа № 456/604/17 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/811/1394/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивача Блонської І.П., представника відповідача Зошія Ю.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2019 року в складі судді Бораковського В.М. у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Стрийської РДА, приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Навальковська Мирослава Миколаївна про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна,

встановила:

У лютому 2017 року позивач ПАТ «Львівгаз», перейменований у подальшому на АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна.

В обґрунтування позову покликався на те, що 22.07.2016 у справі №456/2165/16-ц за позовом ПАТ «Львівгаз» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 безпідставно набутого майна у сумі 2 548 562,52 грн постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

25.07.2016 ПАТ «Львівгаз» звернулося до Стрийського ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження за цією ухвалою. Однак, державним виконавцем неодноразово відмовлено у прийнятті цієї заяви і ці дії були визнані судом неправомірними. Про наявність згаданої ухвали суду було достеменно відомо ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , однак ті уклали договори дарування, і право власності на житловий будинок та нежитлові будівлі за вищевказаною адресою перейшло до ОСОБА_3 в розмірі 68/100, ОСОБА_4 в розмірі 32/100. За вказаних обставин, відчуження відповідачами вищевказаного майна суперечить меті та цілям застосування заходів забезпечення позову, порушує принцип «обов`язковості судових рішень», що набрали законної сили.

ПАТ «Львівгаз» хоч і не є стороною правочину, проте має власний інтерес оспорювати дійсність договорів дарування з метою забезпечення, в подальшому, ефективного виконання рішення суду. Звертав увагу, що правочини укладені лише з метою уникнення цивільної відповідальності в разі задоволення судом позовних вимог ПАТ «Львівгаз» у справі №456/2165/16-ц. Відповідачі на час укладення спірних правочинів знали про наявність судової справи про стягнення з них суми безпідставно набутого майна і могли передбачити негативні наслідки для них у випадку задоволення позовних вимог ПАТ «Львівгаз». При цьому, зазначені спірні договори укладені з близькими родичами.

Просив визнати недійсним договір дарування частини будинку та нежитлових будівель (розмір частки 68/100) за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , серія та номер 784, виданий 06.09.2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковською Мирославою Миколаївною, а також договір дарування частини будинку та нежитлових будівель (розмір частки 32/100) за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , серія та номер 736, виданий 19.08.2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковською Мирославою Миколаївною.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2019 року відмовлено повністю у задоволенні позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договору дарування частини будинку та нежитлових будівель (розмір частки 68/100) за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , серія та номер 784, виданий 06.09.2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковською Мирославою Миколаївною, і договору дарування частини будинку та нежитлових будівель (розмір частки 32/100) за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , серія та номер 736, виданий 19.08.2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковською Мирославою Миколаївною.

Рішення суду оскаржив позивач АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», вважає незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що дарувальникам за оспорюваними договорами дарування було відомо про наявність судової справи № 456/2165/16 за позовом АТ «Львівгаз» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення з них безпідставно набутого майна в сумі 2548562,52 грн, при цьому станом на момент укладення цих договорів було відкрито провадження у справі та ухвалою від 22.07.2016 накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вказані договори укладені між близькими родичами (батьки та діти), тобто вказане майно не переходило у власність до чужих осіб, а знаходилося у володінні членів сім`ї, дарувальники продовжують проживати у подарованому будинку, тому, на думку апелянта, укладення спірних договорів було лише формальним.

Крім цього, під час розгляду цієї справи частину будинку та нежитлових приміщень у розмірі частки 32/100 ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_6 , що, на переконання апелянта, свідчить про недобросовісність дій обдарованих за оспорюваними договорами.

З врахуванням правових позицій, викладених у постанові ВП ВС від 03.07.2019 року справа № 369/11268/16ц, постановах ВС від 28.02.2019 у справі № 646/3972/16, від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, вважає, що оскаржувані договори були укладені без наміру настання правових наслідків, а лише з метою уникнути цивільної відповідальності в разі задоволення позовних вимог АТ «Львівгаз» у справі № 456/2165/16-ц.

Просить скасувати рішення Стрийького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2019 року та постановити нове, яким задовольнити позов АТ «Львівгаз» в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що доводи сторони позивача про обізнаність відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо вжитого стосовно належного їм житлового будинку заходу забезпечення позову у виді арешту та наявності у них умислу на укладення договорів дарування цього житлового будинку з метою уникнення стягнення можливого боргу, за відсутності належних та допустимих доказів на їх підтвердження, є лише припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування та судове рішення.

Також, суд зазначив, що обдаровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у подарованому їм житловому будинку та користуються ним, таким чином, факт передачі майна (житлового будинку) від дарувальників обдарованим відбувся, а сам по собі факт укладення спірних договорів дарування між близькими родичами, в силу приписів статей 6 та 627 ЦК України, не свідчить про його фіктивність.

Суд вважав за необхідне звернути увагу на те, що обдаровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неповнолітніми дітьми і подарований їм будинок є єдиним їхнім житлом, а також зазначив, що обов`язком держави є охорона і захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна і неприпустимим є зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Перевіряючи оскаржуване рішення колегія суддів виходить з такого.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частини будинку та нежитлових будівель від 06.08.2016, зареєстрованого в реєстрі за №784, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 68/100 частки будинку на нежитлових будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 119-120).

Крім цього, згідно із договором дарування частини будинку та нежитлових будівель від 19.08.2016, зареєстрованого в реєстрі за №736, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 32/100 частки будинку на нежитлових будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 .

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.09.2016, власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , станом на вказану дату, були ОСОБА_3 з розміром частки 68/100 та ОСОБА_4 з розміром частки 32/100. Підстави виникнення права власності договори дарування від 19.08.2016 та 06.09.2016, посвідчені приватним нотаріусом Навальковською М.М.

В подальшому, на підставі договору дарування від 02.03.2017, зареєстрованим в реєстрі за №173, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_6 32/100 частки будинку та нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, 117-118).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.03.2017, станом на вказану дату власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 з розміром частки 32/100 та ОСОБА_3 з розміром частки 68/100 (т.1 а.с.31-34).

Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.01.2007 (т.1 а.с.116).

Звертаючись із позовними вимогами про визнання недійсними оспорюваних договорів дарування від 19.08.2016 та 06.09.2016 позивач звертав увагу, що такі правочини укладені лише з метою уникнення цивільної відповідальності в разі задоволення судом позовних вимог ПАТ «Львівгаз» у справі №456/2165/16-ц, відповідачі на час укладення спірних правочинів знали про наявність судової справи про стягнення з них суми безпідставно набутого майна і могли передбачити негативні наслідки для них у випадку задоволення позовних вимог ПАТ «Львівгаз», при цьому, зазначені спірні договори укладені з близькими родичами.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), відтак дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно із статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

З матеріалів справи встановлено, що на час укладення 19.08.2016 та 06.09.2016 оспорюваних договорів дарування не було рішення суду про стягнення в користь АТ «Львівгаз» з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 завданих збитків, яке ухвалено судом першої інстанції лише 18 червня 2019 року, при цьому, суд першої інстанції правильно вважав, що укладення цих договорів за наявності на розгляді справи про стягнення з відповідачів завданих збитків, не може розцінюватися як ухилення в майбутньому від виконання рішення.

Із змісту оспорюваного договору вбачається, що при його посвідченні нотаріусом роз`яснено сторонам всі умови укладення договору, а також роз`яснено зміст ст.ст. 377, 717, 719, 725 Цивільного кодексу України, ст.ст. 81, 90, 91, 120 Земельного кодексу України (п. 7 Договору).

Крім цього, нотаріусом перевірено відсутність заборони відчудження на будинок та нежитлові будівлі, будь яких обтяжень, що підтверджується інформаційною довідкою № 67420408 (п. 6 Договору).

Також, суд встановив, що відповідачі виконали всі умови договору дарування, право власності зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.09.2016 року, обдаровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у подарованому їм житловому будинку та користуються ним (т. 1 а.с. 15).

При цьому, суд врахував, що 22.07.2016 судом у цивільній справі №456/2165/16-ц вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якого, на той час, були ОСОБА_1 (в частці 32/100) та ОСОБА_4 в частці (68/100), однак постановами державного виконавця Мацюпи А.А. від 26.07.2016 та 05.08.2016, ПАТ «Львівгаз» відмовлено у відкритті виконавчого провадження по виконанню ухвали суду від 22.07.2016.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази отримання ухвали про забезпечення позову від 22.07.2016 відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а відтак про їх обізнаність про вжиті заходи забезпечення позову у справі № 456/2165/16-ц.

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк