КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Київ

Справа № 359/1599/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Журавського В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля,

встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 грудня 2018 року належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з промислової території, що розташована за адресою: м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 5 отримав пошкодження кабіни та фургону.

Причиною отримання пошкоджень став той факт, що охоронець (працівник власника території), відкривши ворота, не зафіксував їх наявним та спеціально призначеним для цього фіксатором, і внаслідок пориву вітру ворота сильно вдарили по автомобілю. Ворота виконані із товстої металевої труби, мають значну вагу і тому автомобіль отримав серйозні пошкодження, ворота застряли в автомобілі. Враховуючи дані обставини, позивачем було визвано поліцію для фіксації факту пошкодження належного йому на праві власності автомобіля. Співробітники поліції відібрали пояснення у позивача та у представників власника території. Була зроблена фотофіксація події.

Після цього, ОСОБА_4 - власник вказаної території, сказав, що може дати йому на місці 3000 грн. як компенсацію за заподіяну матеріальну шкоду, що причинена автомобілю. Однак згодом він повернувся і повідомив, що він проконсультувався з юристом, і нічого компенсувати не збирається.

29 грудня 2018 року позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» і надав належний йому на праві власності автомобіль «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 для огляду та оцінки пошкоджень (матеріального збитку).

18 січня 2019 року ТОВ «Клевер Експерт» було надано висновок № 756/12-18, відповідно до якого вартість матеріального збитку, з урахуванням фізичного зносу, становить 49 874 грн. 27 коп.

З огляду на вказане, а також керуючись вимогами ст. 1172 ЦК України, ст.ст.13, 26 Закону України «Про охорону праці», ст.29 КЗпП України та ст.12 Закону України «Про дорожній рух» ОСОБА_1 просить стягнути з ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» на його користь 49 874,27 грн. матеріального збитку за пошкодження автомобіля «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 , а також відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що на фото, яке знаходиться в матеріалах справи, видно, що автомобіль неспроможний проїхати через одну половинку воріт, оскільки вона замала, навіть для легкового автомобіля. Крім того, ворота зроблені внапуск так, що спочатку відкривається права половина, а потім ліва (в іншому порядку неможливо, оскільки напуск не дає можливості відкрити ворота іншим чином), і ОСОБА_2 по результату відкриття воріт стояв саме біля лівої половини воріт (в напрямку руху автомобіля на виїзд з території), а в автомобіль вдарила саме права половина воріт, протилежна від місця знаходження ОСОБА_2 . Дані фактичні обставини спростовують неправдиві показання відповідача та самого ОСОБА_2 , відносно того, що автомобіль, ніби рушив, не дочекавшись відкриття воріт. Фото та відео у матеріалах справи наглядно спростовують заперечення відповідача ОСОБА_2 . Вважає, що суд першої інстанції неправильно оцінив обставини справи та неправильно оцінив докази.

Зазначає, що в момент пошкодження автомобіля, для фіксації факту заподіяння пошкоджень (матеріального збитку) позивач викликав поліцію - правоохоронний орган, який наділений спеціальними повноваженнями. Суд відмовив позивачу у клопотанні про виклик поліцейських, які прибули на місце та оформлювали матеріали щодо пошкодження автомобіля позивача, та відбирали пояснення. Вважає, що поліцейські можуть підтвердити позицію позивача, спростувавши неправдиві пояснення відповідача та ОСОБА_2 .

Оскільки відповідачем та ОСОБА_2 під час судового розгляду надавалися перекручені, неправдиві пояснення, позивач уточнив обґрунтування позовних вимог, проте суд не взяв до уваги уточнення обґрунтування позовних вимог, неправильно виклав позицію позивача у рішенні та обґрунтував своє рішення неправдивими, бездоказовими твердженнями відповідача та ОСОБА_2 .

Звертає увагу на те, що ворота відносяться до категорії обладнання і слугують пристроєм (механізмом) для пропуску на захищену огорожею (забором) територію. В даному випадку ворота є обладнанням (пристроєм), які використовуються для пропуску до загородженої території, що належить на праві власності відповідачу. Вважає, що ворота є джерелом підвищеної небезпеки і вони створюють підвищену небезпеку як для особи, яка їх експлуатує, так і для інших осіб. Внаслідок мимовільного прояву небезпечних властивостей воріт, тимчасово неконтрольованого зі сторони людини процесу самовільного відчинення воріт, було заподіяно майнової шкоди позивачу. Таким чином, має місце заподіяння шкоди майну позивача джерелом підвищеної небезпеки - воротами, що належать на праві власності відповідачу. Відповідно до чинного законодавства України, саме відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки, має нести відповідальність за пошкодження майна позивача незалежно від наявності вини.

Вважає що в даному випадку має місце ситуація, коли ворота, що належать відповідачу на праві власності, використовувалися таким чином, що було порушено права позивача та завдано йому матеріальної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Бориспільське підприємство«Сортнасіннєовоч» - Буша О.В., вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а надані докази неналежними. Вказує, що позивача не було на місці події, він не перебував за кермом автомобіля та не бачив воріт відповідача, а тому посилання на те, що ворота зроблені внапуск не відповідають дійсності.

Посилається на те, що у виклику поліцейських до суду немає необхідності, оскільки поліція вже надала позивачу висновок начальника Бориспільського ВП ГУ Національної поліції в Київській області без номера від 04.01.2019 року та довідку Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 10.01.2019 року № 262. Як зазначає позивач, він сам викликав поліцію, поліція зафіксувала подію, надала позивачу вищевказані довідку та висновок. Разом з тим, надані позивачем докази із поліції не підтверджують ті обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, натомість ці докази підтверджують позицію та заперечення відповідача.

Крім того, доводипозивача про те, що відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за пошкодження майна позивача незалежно від наявності вини, є помилковими та необґрунтованими, оскільки ворота не є джерелом підвищеної небезпеки.

Стверджує, що позивачем не надано жодного належного доказу, що відповідач винен у пошкодженні його автомобіля та не доведено, що дії відповідача так само, як і дії охоронця були неправомірними, що між діями відповідача і шкодою, що завдана автомобілю позивача, є безпосередній причинний зв`язок та є вина відповідача. Крім того, поліцією не встановлено обставини та причини пошкодження автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Посилається на те, що свої обов`язки виконував належним чином, а надані

позивачем відеозаписи від 21.02.2019 року та від 13.03.2019 року підтверджують лише

його перебування на своєму робочому місці і ніяким чином не підтверджує

неналежне виконання своїх обов`язків, або будь-яким чином суперечать наданим раніше поясненням. Вважає, що зазначені в апеляційній скарзі обставини не доводять

незаконність та необґрунтованість рішення суду та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З позовної заяви вбачається, що порушення своїх прав позивач пов`язує із тією обставиною, що працівник власника території, відкривши ворота, не зафіксував їх наявним та спеціально призначеним для цього фіксатором і внаслідок пориву вітру ворота вдарили по автомобілю, завдавши пошкодження автомобілю, що належить позивачу, а тому відповідач має нести відповідальність за шкоду, заподіяну з його вини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено, що саме діями відповідача позивачеві була завдана така шкода. Посилання позивача на те, що з вини відповідача позивачу були завдані матеріальні збитки є безпідставними і не можуть бути прийняті судом до уваги, так як не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Суд першої інстанції посилався на те, що в даному випадку джерелом підвищеної небезпеки були не ворота, а автомобіль «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого не переконався в безпечності руху, не дочекався команди третьої особи ОСОБА_2 щодо безпеки руху, внаслідок чого автомобіль і зачепив ворота. Таким чином, відповідач ніяких неправомірних дій відносно позивача не вчиняв, отже між ним і позивачем не виникло жодних правовідносин, які б покладали на відповідача зобов`язання щодо відшкодування шкоди.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 (а.с.7).

27 грудня 2018 року автомобіль «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з промислової території, що розташована за адресою: м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 5, отримав пошкодження кабіни та фургону.

З приводу виявлення пошкодження автомобіля «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 того ж дня звернувся до Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області, що підтверджується довідкою від 10.01.2019 року № 262 (а.с.35).

З висновку ДОП Бориспільського ВП ГУНП в Київській області від 04.01.2019 року вбачається, що в ході перевірки звернення ОСОБА_1 встановлено, що 27.12.2018 року близько 12.10 год. в м. Бориспіль по вул. Завокзальна, 5 внаслідок того, що охоронець не притримав ворота, вони зачинились, в результаті чого автомобіль заявника «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження, а саме - пошкодження частини кабіни автомобіля з правої сторони. У своєму поясненні ОСОБА_1 повідомив, що під час даної події охоронець не скористався фіксатором на воротах, що призвело до даної події. Після чого він звернувся в поліцію з метою фіксації (а.с. 34).

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт», і надав належний йому на праві власності автомобіль «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 для огляду та оцінки пошкоджень (матеріального збитку).

18 січня 2019 року ТОВ «Клевер Експерт» було надано висновок щодо вартості матеріального збитку транспортного засобу № 756/12-18.

Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 756/12-18, вартість матеріального збитку, з урахуванням фізичного зносу, становить 49 874 грн. 27 коп. (а.с.8-28).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.04.2019 року вбачається, що за відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» є власником нерухомого майна - комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 08.09.2009 року Бориспільської міської ради/взамін свідоцтва про право власності від 27.03.2003 року. Власником нерухомого майна - гаражу з прибудовою що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2003 року (а.с. 73).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.07.2019 року, приватне акціонерне товариство «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», , зареєстроване як юридична особа, місцезнаходження: Київська область, м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 5, керівник - Козинець О.В. (а.с. 96-102)

Третя особа ОСОБА_2 є працівником ТОВ «Лавіа Компані» та прийнятий на роботу на посаду чергового, що підтверджується наказом ТОВ «Лавіа Компані» від 29.10.2018 р. № 14 (а.с.122).

30.12.2016 року між ТОВ «Лавіа Компані» (виконавець) та ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» (замовник) було укладено договір про надання послуг з контрольно-пропускного режиму №3, відповідно до п.2.1 якого виконавець за умовами цього договору зобов`язується надати послуги щодо здійснення контрольно-пропускного режиму та забезпечення встановленого режиму на території товариства замовника (в т.ч. реєстрації відвідувачів), а замовник зобов`язується оплатити надані виконавцем послуги згідно умов цього договору (а.с. 88-90).

Згідно з додатком № 1 до договору № 3 від 30.12.2016 року, об`єктом контрольно-пропускного режиму та його місцезнаходження є комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 92).

Надання послуг з контрольно-пропускного режиму на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 здійснювали чергові, зокрема - третя особа ОСОБА_2 (а.с. 82).

З копії пояснювальної записки ОСОБА_2 вбачається, що 27.12.2018 року він знаходився на своєму робочому місці. До воріт під`їхав автомобіль «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 . Він вийшов, щоб відкрити ворота. Ворота складаються із двох половинок. Він відкрив одну половинку воріт та пішов відкривати іншу. В момент відкриття другої половинки воріт машина рушила. За кермом був водій ОСОБА_3 , який перед виїздом транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 , не переконавшись, що стулки воріт зафіксовані та не дочекавшись його команди щодо безпеки руху, почав здійснювати рух, що спричинило пошкодження воріт та транспортного засобу НОМЕР_1 (а.с.128).

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст. 77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечувалось відповідачем в суді першої інстанції, що ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» є власником об`єкту нерухомого майна (комплексу) за адресою: АДРЕСА_1 .

Порядок входу (виходу) осіб, в`їзду (виїзду) транспортних засобів, внесення (винесення), ввезення (вивезення) матеріальних цінностей на територію ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» здійснюється через контрольно-пропускний режим, шляхом встановлення воріт.

Отже, в`їзні (виїзні) ворота на загальну територію об`єкта перебувають у підпорядкуванні власника ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», який в силу ст. 322 ЦК України повинен забезпечувати їх технічно справний стан та обслуговування. Надання послуг контрольно-пропускного режиму та безпосередній догляд здійснюють чергові (охорона) ТОВ «Лавіа Компані».

Відповідно до висновку ДОП Бориспільського ВП ГУНП в Київській області від 04.01.2019 року, в ході перевірки звернення ОСОБА_1 встановлено, що 27.12.2018 року близько 12.10 год. в м. Бориспіль по вул. Завокзальна, 5 внаслідок того, що охоронець не притримав ворота, вони зачинились, в результаті чого автомобіль заявника «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження, а саме - пошкодження частини кабіни автомобіля з правої сторони. (а.с. 34).

З матеріалів справи, зокрема з фотографій з місця події, вбачається, що одна половина воріт контрольно-пропускного режиму на територію ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» відкрита всередину, тобто в сторону території товариства, та зафіксована цеглиною, друга половина воріт зачепила кабіну автомобіля з правої сторони, вказана частина воріт застрягла між кабіною та фургоном, пошкодивши задню частину кабіни. При цьому відсутність пошкоджень на передній частині кабіни автомобіля та на дзеркалі, розташованому ззовні кабіни, свідчить про неспроможність пояснень третьої особи ОСОБА_2 про те, що водій автомобіля рушив до того, як ворота були відчинені.

З викладеного вбачається, що на воротах відповідача були відсутні пристрої, які б надійно фіксували їх у відкритому положенні. При цьому надійність та запобігання раптовому закриттю воріт власником не забезпечена. Доказів та доводів, які б спростували вказані обставини, відповідачем ні в суді першої інстанції, ні у відзиві на апеляційну скаргу зазначено та надано не було.

Наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 09.07.2012 року № 964 затверджено Правила охорони праці на автомобільному транспорті, вимоги яких поширюються на суб`єктів господарювання, які організовують або здійснюють роботи на автомобільному транспорті.

Згідно з п. 7.3 ч.3 Правил охорони праці на автомобільному транспорті, стулчасті ворота виробничих приміщень повинні відкриватися назовні, а для в`їзду на територію підприємства і виїзду з неї - усередину. Ворота повинні бути обладнані пристроями, що виключають їх самовільне закриття або відкриття.

Наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 25.01.2012 року № 67, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.02.2012 року за № 226/20539 затверджені загальні вимоги стосовно забезпечення роботодавцями охорони праці працівників, сфера застосування яких поширюється на всіх суб`єктів господарювання незалежно від форм власності і видів діяльності.

Пунктом 3.1 цього Наказу встановлені додаткові вимоги до робочих зон на відкритому повітрі, зокрема, робочі місця, переходи, устаткування, розміщене на відкритому повітрі, які використовуються працівниками під час роботи або до яких вони повинні мати доступ, мають бути так устатковані, щоб вхід і в`їзд, а також вихід і виїзд до них були безпечними.

Отже, встановленим є факт пошкодження автомобіля, що належить позивачу, внаслідок удару металевих воріт при виїзді із території, власником якої є ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», який зобов`язаний забезпечити надійні засоби фіксації воріт у відкритому положенні, однак цей обов`язок належним чином не виконав, внаслідок чого одна половина воріт вдарила у праву частину кабіни автомобіля позивача.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у позові, суд першої інстанції на вище зазначені вимоги закону на наявні в матеріалах справи докази уваги не звернув, не врахував, що на воротах відповідача був відсутній фіксуючий пристрій, передбачений п. 7.3 Наказу Міністерства надзвичайних ситуацій від 09 липня 2012 року № 964 «Про затвердження Правил охорони праці на автомобільному транспорті», тоді як обов`язок власника нерухомого майна ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» утримувати належне йому майно у стані безпечному для його експлуатації.

Оскільки автомобіль позивача був пошкоджений з вини ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», враховуючи те, що доказів відсутності вини або доказів, які б звільняли його від відповідальності за завдану шкоду, відповідачем не надано, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Вартість матеріального збитку, визначеного з урахуванням фізичного зносу, встановлено звітом № 756/12-18 від 29.12.2019 року і складає 49 874 грн. 27 коп., які підлягають стягненню із ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч».

Посилання відповідача на недостовірність та недійсність висновку спеціаліста від 29.12.2018 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки розмір матеріального збитку визначено оцінювачем з урахуванням фізичного зносу, а доказів, які б спростовували розмір матеріального збитку, зазначений у висновку, відповідачем не надано.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Згідно з п. 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Зі змісту вказаних положень законодавства вбачається, що величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Колегія суддів вважає, що звіт № 756/12-18 про оцінку вартості матеріального збитку, складений ТОВ «Клевер Експерт» оцінювачем ОСОБА_5 відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами), сумнівів щодо його достовірності або повноти у колегії суддів відсутні.

Заперечення відповідача щодо відсутності вини відповідача у заподіяні позивачу майнової шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки у даному випадку має місце бездіяльність відповідача, як власника об`єкту, на якому знаходяться металеві ворота, що спричинили пошкодження автомобіля позивача, щодо безпечної експлуатації цих воріт для інших осіб, які повинні бути устатковані пристроями, що надійно фіксували б їх у відкритому положенні.

Суд першої інстанції наведеним обставинам справи та наданим сторонами доказам належної оцінки не надав, норми права, що підлягали застосуванню, не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про недоведеність вини ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» у пошкодженні майна, що належить ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 141, п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , з відповідача ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» на його користь підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви - 768 грн. 40 коп. та апеляційної скарги у розмірі 1152 грн. 60 коп., а всього - 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2020 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 49 874 (сорок дев`ять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 27 коп. та судові витрати в розмірі 1921 грн.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», , місце знаходження : Київська область, м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 5.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.