ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/158/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року, постановлене суддею Грицай К.М. у цивільній справі № 607/21465/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов укладеного з Банком кредитного договору від 24.04.2015 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 102 190, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, утворилася заборгованість в розмірі 125 620, 87 грн., з яких: 91 072, 17 грн. - заборгованість за кредитом; 28 090,56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина) та 5 958 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.04.2015 року в сумі 91 072 грн. 17 коп., а також понесені позивачем судові витрати в сумі 1 921 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду в частині відмови суду в задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення відсотків в розмірі 28 090,56 грн, вважаючи його в цій частині незаконним, необґрунтованим, постановленим з грубим порушенням норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача, в тому числі й нараховані за кредитним договором відсотки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається безпідставність висновків суду в частині відмови в стягненні відсотків, як таких, що зроблені всупереч вимогам ч.ч. 3-5 ст. 12 ЦПК України, з порушенням принципу змагальності, зокрема, за відсутності заперечень відповідача проти заявленого позову з посиланням на доводи, якими такі заперечення обґрунтовуються. При цьому, посилання суду першої інстанції в обґрунтування свого рішення на практику Великої Палати Верховного Суду вважає такими, що не відповідають вимогам процесуального закону, так як остання не є доказовою базою в справі. На думку апелянта, вказані грубі порушення судом основоположних засад та принципів здійснення правосуддя, які полягають у наведенні судом замість відповідача доводів проти вимог позивача, є безумовною підставою для скасування рішення.

Звертає увагу на ненадання судом належної правової оцінки тій обставині, що договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не заперечувався факт укладення чи не укладення договору, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору. Під час підписання Анкети-заяви відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Банку, приєднавшись таким чином до запропонованої Банком пропозиції. Вважає, що відсутність підпису відповідача на Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання й полягає у тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. При цьому, посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.03.2019 року в справі № 428/2873/17, згідно яких саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, та в постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, згідно яких відсутність підпису відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг не свідчить про неукладеність договору приєднання, оскільки закон не вимагає підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами.

Крім цього, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту вважає помилковим і з підстав, що такий суперечить нормам цивільного права, що регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. 1054 ЦК України, яка визначає поняття «кредитного договору», що в свою чергу включає й обов`язок позичальника сплатити відсотки; ст. 1048 ч. 1, яка передбачає наявність у позикодавця права на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також - ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка забороняє надання безпроцентних кредитів. На думку апелянта, суд, встановивши факти надання банком кредиту відповідачу й неповернення його останнім, не вправі був відмовляти в стягненні відсотків за кредитом, оскільки відмовивши в їх стягненні, суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти на банківських депозитах, що надаються в свою чергу іншим споживачам послуг у кредит під певні відсотки.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог жодною зі сторін не оскаржувалось, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що стверджується письмовою розпискою представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Панькова О.П. та копією оголошення, опублікованого на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача ОСОБА_1 , сторони в судове засідання не з`явилися й про причини неявки суд не повідомили, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи в їх відсутності.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 22.04.2015 року ОСОБА_1 підписано заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку за змістом якої, він погодився, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився до укладення і погодився з його умовами; примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. (а.с. 52).

За розрахунком Банку ОСОБА_1 станом на 01.08.2019 року заборгував йому 125 620, 87 грн., з яких: 91 072, 17 грн. - заборгованість за кредитом; 28 090, 56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 5 958 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 8-10).

До підписаної ОСОБА_1 . Заяви-анкети позивачем, як доказ укладення кредитного договору, додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на відповідному сайті (а.с. 12-31).

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком Тернопільського міськрайонного суду, виходячи з наступних підстав.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, також просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками та штрафи, посилаючись на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: , як невід`ємні частини спірного договору.

У наданому Банком Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті www.privatbank.ua., визначено: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився і погодився ОСОБА_1 , підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Банком не надано підтвердження дати публікації та набрання чинності (введення у дію) вказаних вище Умов, а також розміщення саме цих Умов на зазначеному сайті у загальному доступі та копії локального акту Позивача про їх затвердження та введення в дію.

Підписана відповідачем Заява-анкета від 22 квітня 2015 року не містить будь-яких істотних умов кредитного договору (розміру відсотків за користування кредитними коштами, розміру чи порядку нарахування штрафних санкцій (пені, штрафів) за порушення умов договору тощо).

Також, укладений спірний кредитний договір від 22 квітня 2015 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставності висновків суду про відмову в стягненні відсотків, як таких, що зроблені всупереч вимогам ч.ч. 3-5 ст. 12 ЦПК України, з порушенням принципу змагальності, зокрема, за відсутності заперечень відповідача проти заявленого позову з посиланням на доводи, якими такі заперечення обґрунтовуються та з посиланням суду в обґрунтування свого рішення на практику Великої Палати Верховного Суду, яка не є доказовою базою в справі, що, на думку апелянта, свідчить про наявність грубих порушень судом основоположних засад та принципів здійснення правосуддя, які є безумовною підставою для скасування рішення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки перелік порушень норм процесуального права, що є обов`язковими підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, наведений у ч. 3 ст. 376 ЦПК України, й до вказаного переліку зазначене позивачем порушення норм процесуального права не включено. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим вірними є висновки суду першої інстанції в даній справі про відсутність підстав з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду для застосування до спірних правовідносин норм права, що регулюють відносини з договору приєднання, оскільки останній не можна вважати укладеним між сторонами в справі.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги в частині ненадання судом належної правової оцінки тій обставині, що договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не заперечувався факт укладення чи не укладення договору, що, на думку апелянта, свідчить про його згоду з усіма умовами договору, а підписання Анкети-заяви - ще й про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, оскільки з урахуванням того, що відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та мало місце прийняття судом заочного рішення, у зв`язку з чим в суду була відсутня об`єктивна можливість дізнатися позицію відповідача щодо пред`явленого позову, судом належним чином оцінено представлені позивачем докази, які в сукупності не давали можливості зробити висновок про наявність у матеріалах справи достатніх доказів, як того передбачає ч. 1 ст. 80 ЦПК України для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що сама по собі відсутність відповідача в судовому засіданні при заочному розгляді справи не свідчить, що позов ним визнається, а відсутність у суду першої інстанції можливості дізнатися позицію відповідача при заочному розгляді справи в зв`язку з неявкою останнього не звільняє позивача від передбаченого ст. 81 ЦПК обов`язку доказування. Більше того, зі змісту ч. 1 ст. 82 ЦПК України слід дійти висновку, що доказуванню підлягають навіть обставини, які визнаються учасниками справи за умови наявності в суду обґрунтованого сумніву в їх достовірності.

Що стосується достатності наданих позивачем доказів, то колегія суддів вважає, що сам по собі розрахунок, в якому зазначено про погашення процентів за договором не може вважатися доказом погодження відповідача з Умовами і Правилами банківських послуг, а також Тарифами, оскільки з такого не вбачається хто саме погашав вказані проценти (особисто ОСОБА_1 , користуючись наданими в кредит коштами чи сам Банк за рахунок збільшення кредитного ліміту внаслідок автоматичного списання коштів з рахунку для погашення процентів, що в свою чергу не свідчить про наявність будь-якого погодження зі сторони відповідача) й крім цього, ні розрахунок заборгованості, ні заява-анкета не містять інформації з якими саме Умовами і Правилами, Тарифами Банку був ознайомлений відповідач на час підписання Заяви-анкети, а долучені до матеріалів справи Умови і Правила, Тарифи не містять інформації, що саме дана редакція була у законний спосіб затверджена, опублікована та існувала на час підписання ОСОБА_1 . Заяви-анкети.

Відхиляє колегія суддів також доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» в частині безпідставності неврахування судом при прийнятті рішення висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2019 року в справі № 428/2873/17, згідно яких саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, та в постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, згідно яких відсутність підпису відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг не свідчить про неукладеність договору приєднання, оскільки закон не вимагає підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами, так як вказані висновки, будучи ухваленими окремими цивільними палатами Верховного Суду не мають пріоритету в застосуванні над висновком Великої Палати Верховного Суду, яка своєї правової позиції з питання, що є предметом розгляду в даній справі, на час ухвалення рішення судом першої інстанції не змінювала, а тому правомірно взята судом до уваги.

Доводи апеляційної скарги позивача в частині помилковості висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом з посиланням на невідповідність таких нормам цивільного права, що регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. 1054 ЦК України, яка визначає поняття «кредитного договору», що в свою чергу включає й обов`язок позичальника сплатити відсотки; ст. 1048 ч. 1, яка передбачає наявність у позикодавця права на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також - ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка забороняє надання безпроцентних кредитів колегія суддів також відхиляє, оскільки за умови недоведеності позивачем достатніми доказами (про що згадувалось вище) в даній справі розміру відсотків, на які погодився відповідач, підписуючи Заяву-анкету та отримуючи позику, в суду першої інстанції відсутні були правові підстави для стягнення заявленої Банком суми відсотків. При цьому, сам по собі факт надання Банком кредиту не свідчить про наявність у суду обов`язку стягувати відсотки, розмір яких не є доведеним. Крім цього, саме Банк, а не суд (як помилково вважає позивач) не довівши достатніми доказами розміру відсотків, які повинен був сплатити відповідач за користування кредитними коштами допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти на банківських депозитах, що надаються в свою чергу іншим споживачам послуг у кредит під певні відсотки, а перекладення позивачем своїх обов`язків на суд не ґрунтується на вимогах процесуального права.

Беручи до уваги те, при вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами та вірно застосовано закон, що їх регулює, а доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» висновків суду не спростовують і на законність судового рішення не впливають, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч.1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 24 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді