Номер провадження 2/754/2068/20
18 лютого 2020 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Зотько Т.А.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Форте», про захист прав споживача та визнання недійним кредитного договору, -
У вересні 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Форте» відповідно до якого просив суд визнати недійсним Кредитний договір №200197966 від 22.01.2015 року, що складається із заяви (оферти), Довідки та Графіку платежів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2015 року між позивачем та відповідачем Кредитний договір №200197966, який складається із Заяви (оферти), Умов надання та обслуговування кредитів та Графіку платежів. Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушено його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів». Працівники банку з умовами кредитування належним чином позивача не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого йому було вручено кредитний договір, які він не читаючи із-за дрібного шрифту підписав. Будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією, якою умови кредитного договору були б роз`яснені позивачу, позивач не отримував, в усній формі ця інформація не доводилася, підпис позивача про отримання такої інформації відсутній. Також, позивач вважає незаконним встановлення у кредитному договорі оплати щомісячної комісії за управління Кредитом, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь. Крім того, позивач вказує, що даний кредитний договір був типовим і як йому пояснили в банку, що якщо він не погоджується на послуги з добровільного страхування, кредит не отримано. Таким чином, умови кредитного договору, щодо послуг страхування із нав`язаною відповідачем страховою компанією є несправедливими, адже страхування в спірних правовідносинах є добровільним, а відповідач не має права жодним чином нав`язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору. Таким чином, на думку позивача, при укладанні Кредитного договору було порушено ряд норм встановлених Законами «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про страхування», а тому є всі підстави для визнання його судом недійсним в цілому.
Ухвалою судді від 19.09.2018 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому підготовчому засіданні.
Ухвалою судді від 14.02.2019 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
В судове засіданні позивач не з`явився, в позовній заяві міститься його прохання про розгляд справи без участі позивача та його представника.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, проте скориставшись своїм правом подали відзив на позовну заяву та додаткові пояснення в справі.
У відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях представником відповідача зазначається, що позивач був обізнаний з усіма істотними умовами Кредитного договору та наслідками за невиконання, або неналежне виконання узятих на себе зобов`язань. Позивач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, що свідчить про те, що він був згоден з умовами даного договору, а також не вимагав надання додаткової інформації по кредитному договору. Посилання позивача на начебто порушення Банком при укладанні Кредитного договору ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є необґрунтованим, оскільки позивач під підпис був ознайомлений з даними нормами закону. Отже підписуючи кредитний договір, позивальник ОСОБА_1 , погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені договором. Позивач ознайомлений з умовами кредитного договору які узгоджені та підписані сторонами. Кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Щодо договору страхування, представник відповідача вказав, що Банк не є стороною вказаного договору, а виключно діяв як повірений на підставі Договору доручення № 001 від 03.10.2013 року, тому жодної вигоди не мав на його укладання позивачем. З посиланням позивача на те, що в Банку йому було повідомлено, що не погодження з послугами добровільного страхування, не буде виданий кредит, Банк не погоджується та звертаємо жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів позивачем не надано. Таким чином, на думку відповідача, підстав для визнання Кредитного договору недійним немає, а Позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу задоволення позовних вимог.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом шляхом направлення поштової кореспонденції суду.
Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, позивачем подано письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, суд вважав за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 22.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №200197966 (далі - Кредитний договір) (а.с.8, 9, 10 т.1).
Кредитний договір складається із Заяви (оферти), Графіку платежів, Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту
Відповідно до п. 1.1 Заяви (оферти) позичальник побажав, щоб на його ім`я було відкрито рахунок, що буде використовуватись виключно в рамках Кредитного договору, номер рахунку зазначений в графі «Рахунок клієнта» Розділу 2 «Кредитний договір».
Згідно із п. 2 Заяви № 200197966 основними параметрами заяви (оферти) є:
- назва продукту - Кредит готівкою 3,99 +брелок;
- сума кредиту - 7 360, 41 грн.;
- розмір процентної ставки - 0,0001 %;
Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості:
- 0% до 0 місяця строку дії Кредитного договору включно;
- 3,99 % з 1 місяця строку дії Кредитного договору та до закінчення строку його дії;
- комісія за видачу кредиту: 1, 5 %;
- сукупна вартість кредиту: 206, 08 % річних;
- строк кредиту: 1096 днів, з 22.01.2015 року 22.01.2018 року;
- Рахунок клієнта: НОМЕР_1;
- Умови надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк «Михайлівський», затверджені Наказом № 763 від 18.12.2014 року.
Згідно з п. 1.2. Заяви (оферти) позичальник побажав, надати йому кредит в сумі, зазначеній в графі «Сума кредиту» Розділ 2 «Кредитний договір» ОП Заяви, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок.
В п. 1.3. Заяви (оферти) передбачено, що в день надання кредиту утримати з суми кредиту комісію за видачу кредиту в сумі 110, 41 грн.
Вказана заява підписана позивачем.
Як вбачається із Кредитного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Підпис позивача під Заявою (офертою), Графіком платежів, Довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту свідчить про ознайомлення позивача з усією інформацією, яка міститься у вказаних документах, в тому числі щодо умов кредитування та орієнтованою сукупною вартістю кредиту.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.
Як вбачається з умов кредитного договору, за своїм змістом він є договором споживчого кредитування, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.
Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що працівниками банку не було роз`яснено йому інформацію про кредитування, як передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», проте, підпис позивача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов`язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Ч. 1 ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Підпис позивача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов`язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.
Посилання позивача на те, що йому не було роз`яснено умов кредитування та не надано інформації про надання споживчого кредитну не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки, позивач підписав, як сам Кредитний договір так і довідку про умови кркдитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, а отже погодився з його умовами, де чітко визначені зобов`язання сторін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.
Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому (п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Як вбачається за змістом вимог, то позивач вважає несправедливими умови договору про сплату комісії за обслуговування кредиту.
В той же час, відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З врахуванням того, що позивач просить визнати Кредитний договір недійсним в цілому, а відтак, з врахуванням ст. 217 ЦК України та ст. 13 ЦПК України, суд не вправі вийти за межі позовних вимог, а недійсність одного пункту договору не може слугувати підставою для визнання його недійсним в цілому.
Посилання позивача на те, що в Банку йому було повідомлено, що у випадку не погодження з послугами добровільного страхування, не буде виданий кредит, є необґрунтованими, адже на підтвердження даної інформації не надано жодних належних та допустимих доказів, як і не надано доказів несправедливості даного пункту договору.
Правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані із страхуванням життя та укладеним договором, врегульовані ЦК України і Законом України «Про страхування».
Частиною 1 ст.1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Частиною 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 року в справі № 6-1341цс15.
Як вбачається з матеріалів справи, спірна Заява (оферта) та Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту містять інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містять всі істотні умови, передбачені законодавством України. Таким чином, позивач був ознайомлений з усіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується як його підписом у Заяві (оферті) та Довідці, так і довідкою, виданою ПАТ "Банк Михайлівський" від 03.01.2019 про часткове здійснення погашення заборгованості за договором, а саме здійснення позивачем платежів від 19.05.2016 в сумі 511 грн.та 09.11.2016 в сумі 211 грн. (а.с.206 т.1).
Більш того позивач, як споживач кредитних послуг, відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» мав право розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення, проте вказаним правом він не скористався.
Вищевказане свідчить про те, що при укладенні договору позивач діяв свідомо і повністю розумів природу кредитного договору, свої зобов`язання за ним та обсяг своєї відповідальності.
Таким чином, спірний договір, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач прийняв надані відповідачем кредитні кошти і частково виконував умови договору, крім того, позивач не скористався своїм правом розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При укладенні договору сторонами додержано вимог, передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", необхідних для чинності вказаного правочину.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову.
На підставі викладено та керуючись ст. 16, 203, 215, 217, 536, 559,626, 627, 629, 638, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Форте», про захист прав споживача та визнання недійним кредитного договору - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: