Справа № 344/1805/18
Провадження № 22-ц/4808/343/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 26 листопада 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 29 листопада 2019 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (згодом АТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивували тим, що 28.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №IFU0GK00000297, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 30000 доларів США на термін до 28.12.2019 року, а відповідач зобов`язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлені Договором.

Банк виконав свої зобов`язання по Кредитному договору, однак відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 17.11.2017 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 35738,09 доларів США, яка складається з наступного: 17505,76 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 7939,81 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2280,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8012,52 доларів США - пеня з несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що кредитодавець на свій розсуд має право вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просили стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17505,76 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.11.2017 року складає 463377,47 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На його думку, АТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем по справі.

Так, 19.02.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відступило своє право вимоги за Кредитним договором №IFU0GK00000297 від 28.12.2006 року компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Однак 14.04.2016 року компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступила право вимоги щодо даного кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк». Зокрема, сторони домовились, що компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (продавець) бажає продати (відступити), а ПАТ КБ «ПриватБанк» (покупець) бажає придбати відповідні основні іпотечні активи за оплату ціни викупу на умовах, викладених у цьому договорі. Згідно п.п. 2.1, 2.2 даного Договору сторони домовились, що відповідні основні іпотечні активи продаються відповідно до переліку активів, серед яких знаходиться і кредитний договір, укладений із ОСОБА_1 (№1151).

Таким чином кредитором щодо зобов`язань ОСОБА_1 знову став ПАТ КБ «ПриватБанк».

Що стосується реєстрації в Державному реєстрі речових прав та відсутності в банку права вимоги зазначає, що в силу п. 2.4 Договору відступлення прав вимоги від 14.04.2016 року купівля-продаж активів набирає чинності негайно, після укладення і нотаріального посвідчення цього договору. Згідно ж пункту 2.9 продавець зобов`язується зареєструвати відступлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із зазначенням покупця як іпотекодержателя, а також зареєструвати відступлення у Державному реєстрі обтяжень, визнати покупця як вигодонабувача. Реєстрація здійснюється з єдиною метою повідомлення третіх осіб про таке відступлення стосовно забезпечення пріоритетності прав вимоги покупця стосовно активів по відношенню до будь-яких потенційних прав третіх осіб. Така реєстрація не впливає на намір сторін і характер цього договору.

Також зазначає, що невиконання вищевказаного зобов`язання продавцем не позбавляє банк бути позивачем у справі щодо невиконання зобов`язань по основному кредитному договору, кредитором за яким є банк, а іпотека має похідний характер від основного зобов`язання.

Вказує, що згідно п. 1.1 Договору відступлення прав вимоги від 14.04.2016 року невиплачений залишок за основною сумою боргу означає стосовно будь-якого відповідного кредиту та на будь-яку дату початкову основну суму, що була надана боржнику, та додатково будь-які інші відрахування, витрати на юридичні послуги, платежі, збори чи комісії, які були додані до суми, що забезпечена відповідною іпотекою, згідно з умовами відповідного кредиту на таку дату або до такої дати, що у кожному випадку залишається несплаченою на таку дату.

На даний час відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, доказів протилежного не надала.

У зв`язку з наведеним просило скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає її безпідставною та такою, що не спростовує законності та справедливості рішення суду першої інстанції. На його думку банк не є належним позивачем по справі та не вправі заявляти вимоги до відповідача.

Зазначає, що з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року право вимоги за Кредитним договором від 28.12.2006 року не належало ПАТ КБ «ПриватБанк» в силу його відступлення на користь компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ». Водночас дана компанія не входить до переліку фінансових установ, не є кредитною установою, які віднесені до Державного реєстру фінансових установ, що розміщений на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а тому не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати відсотки та комісії.

Таким чином вважає, що нефінансова установа не могла нараховувати будь-які відсотки за кредитним договором і, відповідно, не могла їх переуступати в 2016 році. Зазначає, що невідомо що саме та яка саме сума була переуступлена, оскільки в судовому засіданні представник банку зазначила, що переуступка відбулась тільки по іпотечному договору і в гривнях.

Крім того вважає, що Договір відступлення прав вимоги від 14.04.2016 року є нікчемним в силу закону, оскільки право заміни, зворотного викупу або передачі облігацій, які забезпеченні іпотечними активами, не допускається.

Також вважає, що доказом того, що фактично переуступка не відбулась, є інформація з Державного реєстру речових прав, відповідно до якої іпотекодержателем на момент винесення оскаржуваного рішення судом є «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

З огляду на наведене просив в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №IFU0GК00000297, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 28.12.2006 року по 28.12.2019 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 30000 доларів США на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 3900 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми наданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного Договору (т. 1, а.с. 10-11).

Згідно п. 1.1 Кредитного договору періодом сплати вважається період з 10 по 15 числа кожного місяця. Погашення заборгованості за цим Договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.

Згідно п. 6.4 Кредитного договору розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам.

Згідно п. 1.3 Кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека трьохкімнатної квартири в АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.д., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Як вбачається з копії Ордера-розпорядження №1 від 29.12.2006 року позичальнику ОСОБА_1 було видано кредит за вищевказаним Кредитним договором на суму 30000,00 доларів США (т. 1, а.с. 12).

Зазначених обставин сторони не заперечили.

Разом з тим судом встановлено, що листом №20.1.3.2/6-811/6861 від 23.02.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_1 про відступлення своїх прав вимоги за Кредитними документами компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» з місцезнаходженням у Великобританії з 19.02.2007 року (т. 1, а.с. 30).

Встановлено також, що 14.04.2016 року між компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» як продавцем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як покупцем було укладено Договір викупу (відступлення) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., зареєстрований в реєстрі за №1172, 1173, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» придбав відповідні основні іпотечні активи згідно переліку активів, в тому числі під №1151 за Кредитним договором №IFU0GК00000297 від 28.12.2006 року (т. 1, а.с. 53-78).

Згідно наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості станом на 17.11.2017 року заборгованість за кредитним договором відповідача становить 35738,09 доларів США, із яких: 17505,76 доларів США - тіло кредиту, 7939,81 доларів США - заборгованість за відсотками, 2280 доларів США заборгованість з комісії та 8012,52 доларів США сума нарахованої пені (т. 1, а.с. 3-8).

Згідно копії відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, №8681/22-9 від 24.10.2019 року на адвокатський запит ОСОБА_2 №11/10/19 від 11.10.2019 року інформація про компанію «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» протягом періоду з 01.02.2007 року по 31.12.2016 року до Державного реєстру фінансових установ та до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, що веде Нацкомфінпослуг, не вносилась. Ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), на управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю не отримувала (т. 1, а.с. 249).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №190205060 від 26.11.2019 року іпотекодержателем нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , вказано компанію «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ»; підставою обтяження - Договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19.02.2007 року (т. 1, а.с. 250-252).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за Договором викупу (відступлення) прав вимоги від 14.04.2016 року право вимоги за кредитними договорами не передавалось, а перейшло право вимоги за іпотечними договорами, які підлягали відповідній реєстрації та внесенні змін до реєстру про іпотекодержателя. При цьому в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири ОСОБА_1 іпотекодержателем зазначено «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після укладення Договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 19.02.2007 року до позивача знову перейшло право вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором №IFU0GК00000297 від 28.12.2006 року.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.ч. 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 2.3.10 Кредитного договору №IFU0GK00000297 від 28.12.2006 року банк має право здійснювати відступлення прав вимоги за даним Договором третім особам, письмово повідомивши про даний факт позичальника протягом 5-ти днів після такого відступлення.

Як вбачається з п.п. 2.2-2.3 наявної в матеріалах справи копії Договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14.04.2016 року, продавець (компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ») погодився продати, а покупець (ПАТ КБ «ПриватБанк») погодився купити відповідні основні іпотечні активи відповідно до Переліку активів.

Згідно п. 2.4 вищевказаного Договору купівля-продаж відповідних основних іпотечних активів та відповідне відступлення відповідних основних іпотечних активів продавцем та прийняття відповідних основних іпотечних активів покупцем набирає чинності негайно після укладення і нотаріального посвідчення цього Договору. Не існує жодної іншої умови для набрання чинності відступленням. З метою уникнення сумнівів вищенаведені положення застосовуються без обмеження до будь-яких відповідних основних іпотечних активів, що виникають, з`являються або строк платежу чи виконання за якими настає після дати сплати процентів, що припадає на 15.04.2016 року.

При цьому відповідно до п. 1.1 цього Договору термін «відповідні основні іпотечні активи» означає відповідні права вимоги за іпотеками та відповідні права вимоги за кредитами (т. 1, а.с. 55).

Згідно Додатку 1 до Договору «Перелік активів» Кредитний договір №IFU0GК00000297 від 28.12.2006 року, укладений із ОСОБА_1 , знаходиться у списку активів (№1151) (т. 1, а.с. 61 (зворот)).

Отже твердження сторони відповідача та посилання суду першої інстанції на те, що за Договором викупу (відступлення) прав вимоги від 14.04.2016 року право вимоги за кредитними договорами не передавалось, а перейшло тільки право вимоги за іпотечними договорами, є помилковими.

Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» продала, а ПАТ КБ «ПриватБанк» купив права вимоги за спірним кредитним договором, вказаний Договір відступлення недійсним не визнавався та є чинним, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем у справі.

Схожих висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 26.09.2019 року у справі №199/6105/16-ц (провадження №61-12206св18), у постанові від 30.01.2018 року у справі №752/2236/15-ц (провадження №61-291св18).

Що стосується тверджень представника відповідача про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири ОСОБА_1 іпотекодержателем зазначено «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», то слід зазначити, що відповідно до п.п. 2.9-2.10 саме продавець зобов`язувався зареєструвати відступлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно протягом 30 днів з дати укладення цього Договору та зареєструвати відступлення у Державному реєстрі обтяжень протягом 5 днів з дати укладення цього Договору. З метою уникнення сумнівів реєстрація відступлення у Державному реєстрі обтяжень здійснюється з єдиною метою повідомлення про відступлення будь-яких третіх осіб, забезпечення дійсності та чинності відступлення по відношенню до будь-якої третьої особи та забезпечення пріоритетності прав вимоги покупця стосовно відповідних іпотечних активів по відношенню до будь-яких потенційних прав вимоги або вимог будь-якої третьої особи, і така реєстрація жодним чином не впливає на намір сторін та характер цього Договору та операцію купівлі-продажу, передбачену цим Договором. При цьому тільки на вимогу продавця покупець може брати на себе зобов`язання надати будь-яку необхідну допомогу для здійснення дій, визначених вище (т. 1, а.с. 56 (зворот)).

Разом з тим, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості по Кредитному договору №IFU0GК00000297 від 28.12.2006 року, ОСОБА_1 протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року сплачувала кошти на погашення тіла кредиту, процентів, нарахованої пені та комісії. При цьому платежі ОСОБА_1 за вказаний період на погашення тіла кредиту складають 16424,90 доларів США, процентів 19139,56 доларів США, нарахованої пені 97,95 доларів США, комісії 5460,00 доларів США (т. 1, а.с. 3-8).

Згідно п. 3.3 Кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього Договору, далі пені згідно розділу 4 цього Договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом (частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом, якщо інше не передбачено п. 6.8), далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ грошей; 9) послуги у сфері страхування та накопичувального пенсійного забезпечення; 10) торгівля цінними паперами; 11) факторинг; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

В силу статті 5 даного Закону у вказаній редакції фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності (далі - суб`єкти підприємницької діяльності). Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Згідно зі ст. 34 цього Закону уповноважений орган у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Однак компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), місцезнаходження якої: Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії.

Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи копією листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, №8681/22-9 від 24.10.2019 року про те, що інформація про компанію «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» протягом періоду з 01.02.2007 року по 31.12.2016 року до Державного реєстру фінансових установ та до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, що веде Нацкомфінпослуг, не вносилась; ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), на управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю не отримувала (т. 1, а.с. 249), а також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.01.2020 року у справі №363/1264/15 (провадження №61-16401св18).

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №IFU0GК00000297 від 28.12.2006 року не належало ПАТ КБ «ПриватБанк» в силу його відступлення на користь третьої особи, а компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» не мала права здійснювати нарахування та стягнення процентів та комісії за даним договором.

Тому, беручи до уваги суму сплачених позичальником коштів на погашення тіла кредиту, процентів, нарахованої пені і комісії згідно наданого банком розрахунку (т. 1, а.с. 3-8), суму кредиту та заявленої до стягнення заборгованості по тілу кредиту, слід вважати, що відповідач погасила заборгованість по тілу кредиту, а тому відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту в розмірі 17505,76 доларів США.

Місцевий суд на зазначене уваги не звернув. Однак, враховуючи правильний по суті висновок щодо вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2019 року необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко