Справа № 569/621/20
УХВАЛА

03 березня 2020 року м..Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в складі

головуючого суддi Кучиної Н.Г.,

з участю секретаря судового засідання Ющук О.С.,

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвне спpаву № 569/621/20 за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Безпалової М.С. про арешт майна від 23.12.2016 року по виконавчому провадженню № 49430249, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна, винесену державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Безпаловою М. С., від 23.12.2016 року по виконавчому провадженню № 49430249.

Скаржник покликається в скарзі на те, що арешт на майно накладається виключно для забезпечення виконання рішення суду.У державного виконавця була наявна можливість вибору між двома встановленими законом способами забезпечення реального виконання рішення (накладення арешту на все майно боржника або на окремі речі), а також наявність у державного виконавця повноважень та можливості отримати інформацію про конкретно визначене майно, що перебуває у власності боржника. У власності боржника перебуває нерухоме майно, вартість якого перевищує суму боргу. При цьому, накладення арешту на все його майно є неспіврозмірним із сумою, яка підлягає стягненню.

В судове засідання скаржник та його представник не з`явились, представник скаржника адвокат Власик В.Я. подала суду заяву з проханням справу розглянутиу її відсутність, скаргу підтримує.

Представник Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав суду відзив на скаргу, просить справу розглянути у його відсутність та ухвалити рішення з врахування викладених у відзиві доводів.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 22.12.2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість згідно кредитного договору від 20.06.2006 року в розмірі 512 973 грн. 17 коп . та стягнуто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість згідно кредитного договору від 22.05.2007 року в розмірі 552 655,93 грн.

На підставі даного рішення суду 30.09.2010 року Рівненським міським судом було видано виконавчий лист № 2-9624/2009.

Ухвалою Рівненського міського суду від 08.04.2011 року було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП факторинг Україна» про заміну сторони у виконавчому провадженні: замінено стягувача публічне Акціонерне Товариство «ОТП Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП факторинг Україна» у виконавчому провадженні по виконанню виконанню виконавчого листа № 2-9624/2009 від 30.09.2019 року.

27.11.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції Корнійчуком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-9624/2009.

23.12.2016 року державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Безпаловою М. С. винесено постанову про арешт всього майна, що належить боржнику.

У подальшому, а саме 13.05.2019 року головним державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мартинюком Ю. Ю. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що знаходиться на території с. Бармаки, Рівненського району, Рівненської області, що є предметом іпотечного договору.

На час відкриття виконавчого провадження № 49430249 був чинним Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон №606-XIV), статтею 1 якого визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII), і оспорювана постанова ВП № 49430249 про накладення арешту на все належне ОСОБА_1 майно, прийнята державним виконавцем 23.12.2016 р. , тобто після набрання чинності цим Законом.

Пунктами 5-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів : постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно ч.1 ст.48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частиною другою цієї статті передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст.191 та ст.261 Закону України «Про теплопостачання», ст.151 Закону України «Про електроенергетику» та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (ч.6 ст.48 Закону №1404-VIII).

Згідно ч.1, 2 ст.56 Закону №1404-VIII, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За змістом частини третьої цієї статті, арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що державний виконавець в процесі виконання виконавчого документу, для забезпечення належного його виконання, має право накладати арешт на все майно боржника або на окремі речі та заборону на його відчуження, шляхом винесенні відповідних постанов.

У даному випадку оспорюваною постановою державний виконавець наклав арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення.

Суд звертає увагу на те, що при винесенні постанови про арешт майна та заборону на його відчуження державний виконавець повинен враховувати певні законодавчі обмеження, зокрема: перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення чи накладено арешт на кошти, суму стягнення, в межах якої такий арешт може бути накладений, а також державний виконавець наділений правом накладати арешт на все майно боржника чи окремо визначене, виходячи з наявної у нього інформації щодо майнового стану боржника в кожному конкретному випадку.

В той же час, визначені державним виконавцем межі накладеного арешту з урахуванням суми стягнення, у випадку накладення арешту на все майно боржника, фактично не змінюють суті обмежувальних заходів щодо розпорядження всім майном.

В даному випадку, як вже зазначалось, оспорюваною постановою державний виконавець наклав арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення.

Разом з тим, з наявної в справі довідки приватного підприємства «Оцінка» №01/13/01 від 13.01.2020 року, станом на 11.01.2020 року середня вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що знаходиться на території с. Бармаки, Рівненського району, Рівненської області, коливається в межах від 2 400 000 до 3 000 000 грн., тобто, є більшою, ніж сума заборгованості.

При вирішенні даного спору суд вважає за доцільне дати оцінку спірній постанові, виходячи з принципу пропорційності, який є загальноправовим принципом, спрямованим на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються та дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу, та засобами їх досягнення.

Отже, принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.

Даючи оцінку оспорюваній постанові через призму принципу пропорційності, суд дійшов висновку, що державний виконавець використав надане йому повноваження щодо накладення арешту на майно боржника без дотримання балансу між інтересами боржника та правом стягувача у виконавчому провадженні.

За наявності у державного виконавця повноважень та можливості отримати інформацію про конкретно визначене майно, що перебуває у власності боржника, накладення арешту на все його майно є неспіврозмірним із сумою, яка підлягає стягненню за виконавчими документами.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Безпалової М.С. про арешт майна від 23.12.2016 року по виконавчому провадженню № 49430249підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Безпалової М.С. про арешт майна від 23.12.2016 року по виконавчому провадженню № 49430249 задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна, винесену державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Безпаловою М.С. від 23.12.2016 року по виконавчому провадженню № 49430249.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Рівненського апеляційного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина