Справа № 2-2214/2010
Провадження № 22-ц/4808/194/20
Головуючий у 1 інстанції Горейко М.Д.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Петрів Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Горейко М.Д. 15 грудня 2010 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и в:

У грудні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (згодом АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. З урахуванням уточненої позовної заяви від 09.02.2010 року позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного Договору №110k від 18.04.2007 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 7000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17.04.2010 року.

Відповідач зобов`язання за даним Договором належним чином не виконував, станом на 29.10.2009 року допустив заборгованість у розмірі 4435,76 доларів США, яка складається з наступного: 3462,80 долари США - заборгованість за кредитом, 522,46 долари США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 209,49 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 209,74 доларів США - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов`язань за даним Кредитним договором було укладено договори застави.

Так 18.04.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали Договір застави №б/н згідно з яким відповідач надав в заставу належне йому майно, а саме: ігрові автомати АП-1 в кількості 8 штук, серійні номери: 0609016 , 0609027, 0609024, 0609020, 0609018, 0609017, 0609019, 0609028.

Також 18.04.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали Договір застави №Д0437, згідно з яким відповідач надав в заставу належне йому майно, а саме: автомобіль Mazda (модель 323, рік випуску 1993, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ).

Згідно з договорами застави звернення стягнення та реалізація предмета застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

З огляду на викладене банк просив суд передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: ігрові автомати АП-1 в кількості 8 штук, серійні номери: 0609016 , 0609027, 0609024, 0609020, 0609018, 0609017, 0609019, 0609028 та автомобіль Mazda (модель 323, рік випуску 1993, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ); в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №110k від 18.04.2007 року в сумі 4435,76 доларів США звернути стягнення на ігрові автомати АП-1 в кількості 8 штук, серійні номери: 0609016 , 0609027 , 0609024, 0609020, 0609018, 0609017, 0609019, 0609028 шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, звернути стягнення на автомобіль Mazda (модель 323, рік випуску 1993, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ) шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 грудня 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задоволено. Звернуто стягнення заборгованості за Кредитним договором №110К від 18.04.2017 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк», в подальшому назву якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 , в сумі 35455 грн. 07 коп., що еквівалентно на день проведення розрахунку 4435,76 доларам США, на предмет застави згідно Договору застави рухомого майна від 18.04.2007 року: ігрові автомати АП-1, серії № 0609016 , серії № 0609027 , серії № 0609024 , серії № 0609020 , серії № 0609017 , серії № 0609018 , серії № 0609028 , серії №0609019, які належать ОСОБА_1 , та на предмет застави згідно Договору застави транспортного засобу від 18.04.2007 року - транспортний засіб марки Mazda 323 1993 року випуску, кузов (коляска) НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 від 13.04.2007 року належить ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 354,55 грн. витрат по оплаті судового збору і 250,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

ОСОБА_1 на дане рішення суду подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Так нараховані банком 209,74 доларів США - штраф (процентна складова) є тотожними 209,49 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яка теж нараховується в процентах від суми зобов`язань.

Також вважає, що банк пропустив строк позовної давності щодо стягнення неустойки, оскільки штраф нарахований за порушення графіку погашення в жовтні 2008 року, а позов заявлений в грудні 2009 року. Тому в цій частині позов теж не підлягає до задоволення.

Крім того, на його думку, банк порушив визначену законом процедуру звернення стягнення на заставне рухоме майно. Тобто законодавець в Законі України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями.

Також з Порядку ведення Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 року №830 вбачається, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису.

Вказує, що з матеріалів справи не вбачається, що позивач вжив передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та Порядком №830 заходів щодо державної реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, а тому заявлена вимога про звернення стягнення на предмет обтяження була передчасною та не підлягала задоволенню судом.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 15.12.2010 року та винести постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апеляційного суду апелянт та його представник не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, представник апелянта повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Представник позивача Рокетська С.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №110К, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 7000,00 доларів США на цілі: будівництво будинку, ремонт автотранспорту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних та 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості при порушенні зобов`язань по погашенню кредиту, з терміном повернення відповідно до Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1 до даного Договору), але не пізніше 18.04.2010 року (а.с. 7-10).

Згідно п. 2.3.3 даного Договору банк має право, зокрема, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами даного Договору, вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за даним Договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення. При цьому згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України по зобов`язаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили згідно дати, вказаної в повідомленні.

Згідно п.п. 6.1-6.2, 6.5-6.6 даного Договору при порушенні позичальником зобов`язань за даним Договором він сплачує банку пеню та штраф.

Згідно п. 6.8 даного Договору строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Того ж дня між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави транспортного засобу, згідно якого ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №110К від 18.04.2007 року надав у заставу транспортний засіб марки Mazda 323 1993 року випуску, кузов (шасі, рама) НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований 1-шим МРВ ДАІ м. Івано-Франківська 13.04.2007 року, який належить ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 , виданого 1-шим МРВ ДАІ м. Івано-Франківська 13.04.2007 року (а.с. 11-13), а також Договір застави рухомого майна, згідно якого ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №110К від 18.04.2007 року надав у заставу ігрові автомати АП-1, серії № 0609016 , серії № 0609027 , серії № 0609024 , серії № 0609020 , серії № 0609017 , серії № 0609018 , серії № 0609028 , серії №0609019, які належать йому на праві власності, що підтверджується гарантійним листом (а.с. 13-15).

Також умови вказаних договорів застави містять положення про права заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем умов Кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору станом на 29.10.2009 року заборгованість становить 4435,76 доларів США (а.с. 42-44), тому АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом про передачу в заклад банку шляхом вилучення у відповідача належного йому на праві власності заставленого майна, а також звернення стягнення на вказане майно шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову шляхом звернення стягнення заборгованості за Кредитним договором №110К від 18.04.2017 року на предмет застави згідно Договору застави рухомого майна від 18.04.2007 року та згідно Договору застави транспортного засобу від 18.04.2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, доказів які б спростовували наведений банком розрахунок суду не представив, а тому з огляду на положення укладених між сторонами договорів застави та норми ЦК України, така позовна вимога є обґрунтованою.

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в редакції, яка діяла на час звернення до суду з даним позовом, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Таким чином звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Встановлено, що АТ КБ «ПривактБанк», звертаючись до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на заставне майно шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

У пункті 24 Договору застави транспортного засобу та Договору застави рухомого майна від 18.04.2007 року передбачено, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із передбачених способів, в тому числі, шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Тобто, обраний кредитором спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу банком будь-якій третій особі в рахунок погашення боргових зобов`язань боржника перед банком, сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідних доказів, які б підтверджували виникнення перешкод для заставодержателя у реалізації позасудового способу звернення стягнення на підставі застереження у договорах застави, позивачем суду не подано. Отже, АТ КБ «ПриватБанк» не обґрунтовано порушення, невизнання або оспорення права, за захистом якого він звернувся до суду.

Наведена позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19), постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №160/364/16-ц (провадження №61-42420св18).

Верховний Суд України у постанові від 05.04.2017 року у справі №6-3034цс16 вказав, що обрання певного способу правового захисту, зокрема досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав як заставодержателя, а тому підстави для задоволення позову в обраний ним спосіб відсутні.

Таким чином рішення Івано-Франківського міського суду від 15 грудня 2010 року не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 531 грн. 83 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 грудня 2010 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_11 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) 531 (п`ятсот тридцять одну) грн. 83 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 1 червня 2020 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко