Справа № 308/2666/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 грудня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

секретаря судового засідання - Скраль В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгород справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та компенсації невикористаних днів відпустки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та компенсації невикористаних днів відпустки.

В обґрунтовування своїх вимог зазначив, що 01 травня 2008 року між ним гр. ОСОБА_1 та фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, який 06.05.2008 року за № 369 було зареєстровано в Ужгородському міському центрі зайнятості.

Вказує, що згідно п. 3 трудового договору № 369 фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівнику у розмірі 550 грн. на місяць, при цьому, розмір заробітної плати визначається за згодою сторін але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Однак, всупереч умовам трудового договору та вимогам трудового законодавства та законодавства з оплати праці, відповідачем порушено умови оплати праці, а саме заробітна плата виплачувалась йому менше мінімальної заробітної плати, встановленої Законами України про Державний бюджет 2014 р - 2016 роки. Зазначене підтверджується індивідуальною відомістю про застраховану особу форми ОК-5 з якої вбачається, що відповідачем починаючи з липня 2014 по грудень 2016 року включно, заробітну плату нараховано йому менше мінімально встановленої та гарантованої державою норми.

Зазначає, що враховуючи викладене, відповідачем не донараховано, а відповідно не сплачено йому заробітну плату в розмірі 23725,78 грн.

Також вказує, що 31.01.2017 року трудовий договір № 369 від 06.05.2008 року було розірвано та наказом № 5-к від 31.01.2017 року його було звільнено за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач додатково вказує, що за весь період роботи за трудовим договором з 01.05.2008 року по 31.012017 рік ним не використовувались щорічні відпустки (210 днів) та роботодавцем не виплачувались грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки.

Таким чином, враховуючи умови п. 3 трудового договору та зважаючи на встановлену мінімальну заробітну плату суми заробітку за 12 місяців, сума повинна складати (з 01.02. -31.04.2016 р. (3 міс х 1378 грн. МЗП = 4134 грн.) + (01.05.-31.11.2016 р. (7 міс. х 1450 грн. МЗП = 10150 грн.) + (01.12-31.12.2016 р. 1600 грн. МЗП) + (01.01.-31.01.2017 р. 3361 грн. сума заробітної плати виплаченої відповідачем) = 19245 грн. - сумарний заробіток за 12 місяців, та сума компенсації невикористаних днів відпустки за весь період з 01.05.2008 по 31.012017 рік становить - 11384 грн.

Враховуючи викладене, просить стягнути з фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої заробітної плати в сумі 23725,78 грн. та компенсацію невикористаних днів відпустки за період з 01.05.2008 по 31.012017 рік в сумі 11384 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився та в матеріалах справи міститься його заява, відповідно до якої він просить розглянути справу у його відсутності та задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень на позов до суду не надходило.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 травня 2008 року між фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму працівників та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір, який 06.05.2008 року за № 369 було зареєстровано в Ужгородському міському центрі зайнятості, про що зроблено відповідний запис у трудову книжку позивача НОМЕР_1 .

Як вбачається з п. 3 вищевказаного трудового договору, фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівнику у розмірі 550 грн. на місяць, при цьому, розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 43 Конституції України, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про заробітну плату», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Статтею 95 КЗпП України визначено, що мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Позивач вказує та підтверджує Індивідуальною відомістю про застраховану особу (Форма ОК-5), заведену на його ім`я, що відповідачем ФОП ОСОБА_2 починаючи з липня 2014 по грудень 2016 року включно, йому нараховувалася заробітна плата менше мінімально встановленої та гарантованої державою норми, загалом на 23 725,78 грн. менше за увесь період.

Крім того, з оглянутої копії трудової книжки НОМЕР_1 , заведеної на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме запису №6 від 31.01.2017 року судом встановлено, що останнього було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно ст. ст. 74, 84 КЗпП України громадянам, які працюють за трудовим договором, надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А і групи.

Згідно наданого позивачем розрахунку у позовній заяві, за весь період роботи за трудовим договором з 01.05.2008 року по 31.01.2017 рік ним не використано 210 днів щорічної відпустки: 192 дні за період з 01.05.2008 р по 01.05.2016 рік, та 18 календарних днів за період з 01.05.2016 р. по 31.01.2017 р.

Відповідно до положень п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Тому, суд приймає до уваги здійснений позивачем розрахунок, з урахуванням умов п. 3 трудового договору та враховуючи встановленої мінімальної заробітної плати суми заробітку за 12 місяців, згідно якого сума повинна складати за період з 01.02. - 31.04.2016 р. (3 міс х 1378 грн. МЗП = 4134 грн.) + за період з 01.05. - 31.11.2016 р. (7 міс. х 1450 грн. МЗП=10150 грн.) + за період з 01.12-31.12.2016 р. (1600 грн. МЗП) + за період з 01.01. - 31.01.2017 р. (3361 гри сума заробітної плати виплаченої відповідачем) = 19245 грн. - сумарний заробіток за 12 місяців. Кількість календарних днів за період за період з 01.02.2016 по 31.07.2017 року за винятком святкових і неробочих днів складає 355 днів (366 - 11 днів святкових і неробочих днів встановлених cт. 73 КЗпП України.)

Таким чином, сума компенсації невикористаних днів відпустки за весь період з 01.05.2008 по 31.01.2017 рік повинна становити 11 384 грн. (19245 грн. сумарний заробіток за 12 місяців: 355 днів х 210 днів щорічної відпустки).

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 74-75, 84, 94-95 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про відпустки», постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, ст.ст. 76, 81, 141, 223, 258, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та компенсації невикористаних днів відпустки - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) недонарахованої та невиплаченої заробітної плати в сумі 23 725,78 грн. (двадцять три тисячі сімсот двадцять п`ять гривень 78 коп.).

Стягнути з фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) компенсацію невикористаних днів відпустки за період з 01.05.2008 по 31.01.2017 рік в сумі 11 384 грн. (одинадцять тисяч триста вісімдесят чотири гривні).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 409.6 (одну тисячу чотириста дев`ять грн. шістдесят коп.) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Т.Р. Деметрадзе