ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 березня 2020 року

м. Харків

справа № 643/10356/19

провадження № 22-ц/818/1043/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В.. Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

третя особа - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Букреєвої І.А., -

у с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ»), в обґрунтування якого зазначили, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачами послуг централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання, які надає відповідач.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23.11.2016 року відмовлено КП «ХТМ» в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01.07.2009 року по 31.05.2013 року у розмірі 10 489,20 грн., а заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2012 року визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та встановлено, що відповідачка у справі не проживає у вказаному житловому приміщенні більше 29 років.

Посилаючись на те, що до 2012 року відповідачем здійснювалось нарахування оплати наданих послуг з урахуванням трьох зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, після ухвалення 23.11.2016 року Апеляційним судом Харківської області рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 10 489,20 грн. перерахунок не здійснено, що призвело до позбавлення позивачів права на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили зобов`язати КП «ХТМ» здійснити перерахунок за послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в сумі 10489,20 грн. за період з 01.07.2009 року по 31.05.2013 року; зобов`язати КП ««ХТМ» здійснити перерахунок за вказані послуги за період з 01.01.2005 року по 23.10.2012 року за особовим рахунком НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 з трьох осіб на дві особи; здійснити перерахунок за надані послуги за період з листопада 2012 року по травень 2013 року за особовим рахунком НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 з урахуванням наданої субсидії за період з листопада 2012 року по травень 2013 року; стягнути з КП «ХТМ» на відшкодування шкоди, завданої внаслідок непризначення субсидій, 32 597, 74 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин позовну давність, всупереч встановлених рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23.11.2016 року обставин щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за період з 01.07.2009 року по 31.05.2013 року у розмірі 10 489,20 грн. відповідачем не здійснено перерахунку її розміру, що призвело до позбавлення права на отримання субсидії, а тому суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення заявленого ними позову.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «ХТМ» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачами послуг централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання, які надає КП «ХТМ».

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23.11.2016 року відмовлено КП «ХТМ» в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01.07.2009 року по 31.05.2013 року у розмірі 10 489,20 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за надані послуги за період 2005 року по 2013 роки заявлені зі спливом позовної давності, а вимоги про відшкодування шкоди є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Відповідно до п. 1 та 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 (надалі Правила).

Відповідно до підпункту 1 пункту 29 Правил споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою (п.п. 3 п. 29 Правил).

Як убачається із матеріалів справи, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2012 року визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та встановлено, що відповідачка не проживає у вказаному житловому приміщенні більше 29 років.

13.03.2013 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Московської філії КП «ХТМ» із заявою, в якій просила змінити склад сім`ї з 24.10.2012 року з трьох на двох осіб.

На підставі вказаної заяви з 24.10.2012 року відповідачем здійснювалось нарахування оплати послуг підігріву води для потреб гарячого водопостачання із розрахунку на дві особи, а також здійснено перерахунок за вказані послуги з листопада 2012 року по лютий 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно до статті 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідно до статті 257 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки про порушення свого права позивачі дізнались після ухвалення 17 вересня 2012 року Московським районним судом м. Харкова рішення про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у березні 2013 року звертались до відповідача із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, а з позовом про зобов`язання здійснити перерахунок за 205-2013 року звернулись у липні 2019 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за надані послуги, відсутні також підстави для задоволення позову в частині відшкодування шкоди у розмірі непризначеної субсидії.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 295, 367, 375, 379, 381-383 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК УКраїни.

Повний текст постанови складено 06 березня 2020 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова