Справа № 387/593/17
Номер проведження 4-с/387/3/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року смт.Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Майстер І. П.

при секретарі судового засідання Поляруш С.Ю.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ТОВ "Згода" Колодій О.П.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.10.2018, ВП59330635 по цивільній справі №387/593/17,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.10.2018 ВП59330635 у цивільній справі №387/593/17, в якій зазначила, що на примусовому виконанні у Новоукраїнському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області перебувало виконавче провадження ВП № 59330635 з примусового виконання виконавчого листа №387/593/17, виданого Добровеличківським районним судом Кіровоградської області від 29.05.2019 про усунення ОСОБА_1 перешкод у володінні та користуванні її майном шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» частково демонтувати зерносклад АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 до виконання відстані, вказаної у п.4.5 Державних будівельних норм України 360-92, а саме 50 метрів від житлового будинку по АДРЕСА_1 до найближчого зерноскладу. Постановою заступника начальника Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Стальнікової В.В. від 03.10.2019 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Добровеличківського районного суду Кіровоградської області № 387/593/17 від 29.05.2019. Підставою для прийняття зазначеного рішення вказано те, що рішення суду боржником не виконано, державним виконавцем вжито всі заходи щодо виконання рішення суду, передбачені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження".

В судовому засіданні ОСОБА_1 . підтримала скаргу, просила задовольнити.

Представник ТОВ "Згода" щодо скарги заперечував та пояснив, що ОСОБА_1 пропустила 10 денний термін звернення до суду, оскільки Новоукраїнський районного відділ державної виконавчої служби своєчасно направив постанову про закінчення виконавчого провадження. Також ОСОБА_1 03.10.2019 особисто зателефонувала до Новоукраїнського РВ ДВС та їй було повідомлено про завершення виконавчого провадження та направлення постанови за її адресою. Тобто ОСОБА_1 було відомо про порушення її прав станом на 03.10.2019, а тому пропустила термін звернення до суду. Щодо суті скарги, то доводи скаржника є безпідставними, так як державний виконавець Новоукраїнського РВ ДВС дотримався вимог передбачених ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", вжив всіх можливих заходів для виконання судового рішення, а тому обґрунтовано виніс постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.10.2019 ВП №59330635.

Заінтересована особа заступник начальника Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

На виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження від 18.02.20120 відповідач подав в суд засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження АСВП №59330635 на 76 аркушах.

На підставі частини 2 статті 450 ЦПК України судом проведено судове засідання без участі заінтересованої особи заступника начальника Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши і оцінивши зібрані у справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" з позовом про усунення перешкод у володінні та користуванні майном. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Згода", треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Новолутківська сільська рада Добровеличківського району Кіровоградської області, Державна архітектурно-будівельна інспекція у Кіровоградській області про усунення перешкод у володінні та користуванні майном, - відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.08.2019, рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2018 року скасовано, а позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Згода", треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Новолутківська сільська рада Добровеличківського району Кіровоградської області, Державна архітектурно-будівельна інспекція у Кіровоградській області про усунення перешкод у володінні та користуванні майном задоволено частково. Усунути ОСОБА_1 перешкоди у володінні та користуванні її майном шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" частково демонтувати зерносклад АДРЕСА_2 до виконання відстані вказаної у п.4.5. Державних будівельних норм України 360-92, а саме 50 метрів від житлового будинку до найближчого зерноскладу (http://reyestr.court.gov.ua/Review/75868162).

Позивач 11.06.2019 звернулася із заявою до Добровеличківського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області. Постановою державного виконавця Добровеличківського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Литвиненка А.В. від 12.06.2019 відкрито виконавче провадження за №59330635 з примусового виконання вищевказаного рішення суду і надано боржнику строк 10 робочих днів для його виконання.

Постановою державного виконавця Добровеличківського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Литвиненком А.В. 04.07.2019 винесено постанову про передачу виконавчого провадження Новоукраїнському РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області.

Постановою старшого державного виконавця Новоукраїнського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Ютиш К.М. від 29.07.2019 прийнято до свого провадження виконавче провадження ВП №59330635.

Постановою заступника начальника Новоукраїнського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 19.08.2019, накладено на ТОВ "Згода" штраф на користь держави в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду, без поважних причин.

Постановою заступника начальника Новоукраїнського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 02.09.2019, вдруге накладено на ТОВ "Згода" штраф на користь держави в розмірі 10200 гривень за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.

В подальшому, начальник Новоукраїнського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, у зв`язку із невиконанням боржником рішення суду, 18.09.2019 звернувся до Добровеличківського відділення поліції Новоукраїнського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з повідомленням №13185 від 18.09.2019 про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Після чого, 03.10.2019 постановою заступника начальника Новоукраїнського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, на підставі пункту 11 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №559330635 з виконання виконавчого листа №387/593/17, виданого Добровеличківським районним судом Кіровоградської області 29.05.2019.

Суд заслухавши пояснення скаржника та представника заінтересованої особи, надаючи правову оцінку правовідносинам, доходить до таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

При вирішенні даної справи, суд вважає за необхідне дослідити усі аргументи скаржника окремо у його співвідношенні до змісту заперечення заінтересованої особи, та виходячи із фактичних обставин справи, підтверджених належними доказами.

Суд зазначає, що правовідносини, які розглядає суд у межах наданої скарги, в першу чергу врегульовано положеннями Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VІІІ (надалі по тексту також - Закон №1404-VІІІ).

Так, згідно приписів частини 1 статті 1 Закону №1404-VІІІ, під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (надалі по тексту також - рішення) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, які спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, серед яких виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Приписами частини 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Досліджуючи доводи скаржника щодо неправомірності та передчасності винесення державним виконавцем Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 03.10.2019 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №59330635 від 03.10.2019 з примусового виконання виконавчого листа №387/593/17, виданого Добровеличківським районним судом Кіровоградської області 29.05.2019, а також в частині не вжиття відповідачем достатнього і вичерпного переліку дій на виконання власного обов`язку, визначеного Законом України "Про виконавче провадження", для забезпечення належного виконання судового рішення, суд виходить із такого.

Як слідує із змісту оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, остання прийнята у відповідності до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

В силу вимог коментованої норми Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною 3 статті 63 цього Закону.

Так, у відповідності до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з статтею 75 Закону №1404-VІІІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Як уже відмічалось судом зазначалось заступником начальника Новоукраїнського РВ ДВС, у зв`язку з невиконанням ТОВ "Згода" постанови Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.08.2018, виніс постанову про накладення штрафу від 19.08.2019, та в подальшому за повторне невиконання боржником рішення суду без поважних причин, винесено постанову про накладення штрафу від 19.09.2019.

На переконання суду такі дії головного державного виконавця і винесені ним постанови, вчинені з метою належного, своєчасного виконання рішення суду та відповідають вищенаведеним нормам Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень частини 3 статті 63 Закону №1404-VІІІ виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, закінчення виконавчого провадження після внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов`язання боржника особисто вчинити певні дії, є вичерпаними.

Тобто, лише після вичерпання усіх наданих законом можливих засобів щодо виконання судового рішення, виконавець повідомляє про вчинення кримінального порушення та може закінчити виконавче провадження, у зв`язку з чим досягається мета судового рішення - поновлення права особи за допомогою певних інструментів, якими володіє виключно держава, і не може володіти особа.

Направлення державним виконавцем повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання. Внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є заходом реагування на невиконання рішення суду, вжиття якого передбачено також у тих випадках, коли рішення боржником не виконується, однак виконання рішення може бути проведене без участі боржника (частина 2 статті 75 Закону №1404-VІІІ).

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №6/521.

Якщо у держаного виконавця залишаються засоби, способи і можливість, визначені Законом №1404-VІІІ для продовження вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду навіть без участі боржника, на переконання суду у даній справі, провадження не може бути закінченим.

Суд зазначає, що представником ТОВ "Згода" повідомлено, що товариством вживаються заходи для виконання судового рішення, а саме виготовляється технічна документація для можливості демонтажу зерноскладу АДРЕСА_2 , а в терміни, які надані державному виконавцеві, виконання судового рішення здійснити не можливо.

Водночас обставини справи та матеріали виконавчого провадження не містять даних що ТОВ "Згода" вчиняє певні дії для виконання рішення суду апеляційної інстанції.

Отже, на момент прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №59330635 від 03.10.2019, державний виконавець належним чином не з`ясував причини та підстави невиконання судового рішення та формально наклав стягнення на ТОВ "Згода".

Оскільки факт виконання у повному обсязі рішення суду не доведений ані боржником, ані державним виконавцем, тому оскаржувана постанова від 03 жовтня 2019 року про закінчення виконавчого провадження є передчасною.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про планування та забудову територій" під будівництвом розуміється не тільки здійснення нового будівництва, але й реконструкція, реставрація, капітальний ремонт, облаштування об`єктів містобудування, розширення та технічне переоснащення підприємств. Тому негативні наслідки у формі передбаченою законом відповідальності, наступають у всіх випадках самочинної поведінки при будівництві, незалежно від його форм.

Водночас незважаючи на явну необхідність виконання судового рішення, матеріали виконавчого провадження після внесення 18.09.2019 повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення не містять жодних даних про вжиття головним державним виконавцем будь-яких дій (прийняття рішень) для ефективного, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення (частина 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ). У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном.

Встановлені обставини свідчать про невжиття відповідачем усіх передбачених законом засобів для виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 1 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних і юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий контроль є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий суд (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 за №11-рп/2012).

Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 17.07.1997, яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини (надалі по тексту також - ЄСПЛ) "Матківська проти України" від 12.03.2009 (заява №38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04) наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини (справи " ОСОБА_2 Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції") говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово відзначав, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції" (№2) (заява №40758/09), "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04), "Горнсбі проти Греції" (заява №18357/91).

У справі "Істинна Православна Церква в Молдові та інші проти Молдови" (рішення від 27.02.2007 "Biserica Adevarat Ortodoxa din Moldova and others") Європейським судом з прав людини були розглянуті заперечення молдавських властей, в яких вказувалося, що причиною невиконання рішення суду про державну реєстрацію релігійної організації була передача функцій іншому суб`єкту, який не брав участі в процесі раніше, і тому не пов`язаний із судовим рішенням. Ще одним аргументом було те, що суб`єкт мав надати певні документи, проте їх не надав. У рішенні по даній справі ЄСПЛ відхилив заперечення молдавських властей і вказав, що у справах, де боржником є сама держава, не має значення, який із органів державної влади брав участь у судових спорах та який із них несе відповідальність за виконання кінцевого рішення. Держава має бути спроможною виконати судове рішення, ухвалене на користь сторони, упродовж розумного строку.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що постанова заступника начальника Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області від 03.10.2019 про закінчення виконавчого провадження №59330635 з примусового виконання виконавчого листа №387/593/16, виданого 29.05.2019 Добровеличківського районного суду Кіровоградської області є передчасною та підлягає скасуванню.

Також зі змісту скарги суб`єктом оскарження зазначено, що вона дізналась про існування оскаржуваної постанови Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області від 03.10.2019 лише 07.02.2020, так як на той момент вона не перебувала за місцем свого проживання. В матеріалах справи відсутні докази дати отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, отже суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 дізналася про порушення її прав 07.02.2020, а отже десятиденний строк суд вважає не пропущеним.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями ст. ст. 13, 247, 259-261, 450-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу Галатіної Олени Олександрівни, на дії державного виконавця Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.10.2018, ВП59330635 у цивільній справі №387/593/17 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) про закінчення виконавчого провадження від 03.10.2018 ВП59330635 у цивільній справі №387/593/17.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складений 06 березня 2020 року.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області І. П. Майстер