Справа № 127/5678/20
Провадження № 2/127/913/20
УХВАЛА

10 березня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Підлісним Олегом Васильовичем, про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором про співпрацю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором про співпрацю.

Крім того, представником позивача була подана заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, земельну ділянку площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0.42 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Чехова Ружинського району Житомирської області. Заява мотивована тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за договором позики про повернення коштів та сплати відсотків річних, наразі воно є простроченим, а розмір заборгованості значним, тому враховуючи поведінку відповідача, є достатнім підстави вважати, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити надалі або зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення коштів.

Дослідивши вказану заяву, матеріали справи, вважаю, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права бо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктами 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, роз`яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Подаючи заяву про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, які, як вказує заявник, належать на праві власності відповідачу, вказуючи на те, що розмір заборгованості за договором позики є значним, тому невжиття забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно приведе до утруднення або неможливості взагалі виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема: 1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 3) запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіривши аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником суд дійшов висновку, що підстави для забезпечення позову відсутні, оскільки в заяві відсутні докази наявності та належності будь-якого нерухомого майна у приватній власності відповідача. Обґрунтування цієї заяви мотивується лише міркуваннями та припущеннями щодо можливої поведінки боржника відносно належного йому, як вказує заявник, майна, що не є достатньою підставою для задоволення заяви в контексті вимог п.4,7 ч.1 ст. 151 ЦПК України.

При цьому, слід звернути увагу заявника на існуючий у чинному законодавстві порядок набуття права власності на нерухоме майно, його державну реєстрацію та облік з відповідною специфікою відомостей, які характеризують його індивідуальну визначеність як об`єкта цивільного права, а також порядок доступу до такої інформації фізичними особами, у тому числі адвокатами.

Враховуючи викладене, перевіривши аргументованість поданої заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову. З огляду на викладене в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої його представником адвокатом Підлісним Олегом Васильовичем, про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: