Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2237/20
Провадження №: 2/332/1302/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2020 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрованемісцепроживання : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованемісцепроживання : АДРЕСА_2 )про зміну способу стягнення аліментів, -
07.09.2020 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17.03.2017 р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. починаючи з 14.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що на даний час сума аліментів, яка стягнута за рішенням суду з відповідача, є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також враховуючи те, що змінився мінімальний розмір аліментів на одну дитину, просить змінити спосіб стягнення аліментів та визначити їх у розмірі ј частини з усіх видів (доходу) заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його зареєстрованого місця проживання.
На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди позивача , суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 12 червня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ( а.с. 6) Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17.03.2017 р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. починаючи з 14.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-9). На виконання рішення суду було видано виконавчий лист (а.с.12)
Як зазначено у позові, відповідач аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не сплачував, працює не офіційно, має регулярний дохід, інших осіб на утриманні не має, рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, що підтверджено копією довідки № 56174453 про неотримання аліментів, виданої 25.02.2020 головним державним виконавцем Заводського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.13).
На даний час витрати на дитину значно збільшилися, позивач постійно несе значні витрати на утримання та розвиток доньки. Дитина декілька разів на тиждень відвідує танцювальний гурток «IMDance»в ПК «Молодіжний», та вивчає англійську мову з репетитором.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати.
Відповідно до ст.3 зазначеної Конвенціїв становлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращом узабезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуютьсяз абезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку їїо собистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Батько і матимають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вищезазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розміраліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодомз меншено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбаченихцим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когосьі з них та в інших випадках, передбаченихцим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не можео бумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства суд вважає, що спосіб стягнення аліментів в твердій сумі 750 грн., визначений раніше за рішенням суду, підлягає зміненню та визначенню його в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.
Керуючись ст. ст. 4,5,12, 81, 82,83, 89, 141, 142, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст.180-182 ,192Сімейного кодексу України, суд
Позовнівимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Змінити розмір аліментів визначений рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2017 року у справі № 332/516/17, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми у розмірі 750 грн. на ј частину з усіх видів заробітку ( доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м.Запоріжжя.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Р.В. Сінєльнік