Житомирський апеляційний суд
Справа №275/457/19 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 63 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №275/457/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Лівочки Л.І. у смт Брусилові,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 . Просили виділити в натурі 57/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , згідно з технічного паспорту від 10 жовтня 2014 року №28-10, - коридор 1-1 площею 6,3 кв.м, кухню 1-2 площею 9,3 кв.м, душову 1-3 площею 3 кв.м, кімнату 1-4 площею 10,4 кв.м, коридор 1-5 площею 4 кв.м, кімнату 1-6 площею 22,2 кв.м, кімнату 1-7 площею 12,1 кв.м, гараж 1-8 площею 12,7 кв.м, гараж 1-9 площею 23,4 кв.м, а також частину сараю, позначеного на плані літерою «Б», погріб, позначений на плані літерами «ПГ», 57/100 частини огорожі.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що на підставі договору дарування, укладеного із відповідачем 04 березня 2013 року, є власниками 57/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до технічного паспорту відчужувана частка будинку складалася з кімнати 1-7 площею 22,2 кв.м, кімнати 1-8 площею 12,1 кв.м, кімнати 1-10 площею 10,4 кв.м, коридора 1-9, душової 1-12, кухні 1-13, коридора 1-14, гаража 1-15. До будинку також належать надвірні будівлі: сараї літ. «Б» та «В», погріб літ. «ПГ», вбиральня літ. «У», огорожа літ.«1». Поділ земельної ділянки сторонами здійснено за взаємною згодою і правомірність поділу підтверджено рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року в справі №275/672/17, яке набрало законної сили. Наразі між сторонами визначився порядок користування житловим будинком і присвоєно окремі адреси квартирам у відповідності до визначеного порядку користування. Згідно з технічним паспортом від 10 жовтня 2014 року до квартири №1 належить та знаходиться у користуванні позивачів: коридор 1-1 площею 6,3 кв.м, кухня 1-2 площею 9,3 кв.м, душова 1-3 площею 3 кв.м, кімната 1-4 площею 10,4 кв.м, коридор 1-5 площею 4 кв.м, кімната 1-6 площею 22,2 кв.м, кімната 1-7 площею 12,1 кв.м, гараж 1-8 площею 12,7 кв.м, гараж 1-9 площею 23,4 кв.м. Посилаючись на положення ст.364 ЦК України, наполягають на тому, що мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, але відповідач відмовляється за взаємною згодою розділити житловий будинок з надвірними будівлями.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2020 року позов задоволено та виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в натурі 57/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: кімнату 1-7 площею 22,2 кв.м вартістю 75 844 грн., кімнату 1-8 площею 12,1 кв.м вартістю 41 338 грн., коридор 1-9 площею 4,0 кв.м вартістю 13 666 грн., кімнату 1-10 площею 10,4 кв.м вартістю 35 531 грн., душову 1-11 площею 3,0 кв.м вартістю 10 249 грн., кухню 1-12 площею 9,3 кв.м вартістю 31 773 грн., коридор 1-13 площею 6,3 кв.м вартістю 21 523 грн., гараж 1-14 площею 12,7 кв.м вартістю 43 388 грн., гараж 1-15 площею 23,4 кв.м вартістю 79 944 грн., загальною площею 103,4 кв.м вартістю 353 256 грн. та господарські будівлі і споруди, а саме: погріб, позначений на плані літерами "ПГ" площею 16,6 кв.м вартістю 32 640 грн. та 57/100 частини огорожі, вартістю 4 256 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 2 560 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що визначальним для виділу частки або поділу в натурі нерухомого майна, яке є у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що відповідно до висновку експерта за результатами проведеної у справі судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи виділити в натурі частку будинку та частку господарсько-побутових будівель з дотриманням ідеальних часток у співвідношенні 57/100 та 43/100 можливо. Позовні вимоги стосуються виділення частки в натурі, а не вилучення частки майна відповідача. Твердження експерта в судовому засіданні про порушення меж земельних ділянок не підтверджується жодними доказами. Вважає, що при ухваленні рішення суд вийшов за межі своїх повноважень та ухвалив рішення на підставі припущень. У судовому засіданні відповідач наголошував, що не проти поділу житлового будинку в натурі, але лише з дотриманням розміру ідеальних часток, а на компенсацію своєї згоди не надавав. Наполягає, що рішенням суду порушено право його приватної власності, оскільки проти його волі в нього фактично вилучено частку майна. На думку скаржника, позивачі також обрали неправильний спосіб захисту порушеного права. Позивачі просили виділити частку в натурі і такий поділ можливий. Проте, суд вийшов за межі позовних вимог, порушивши право приватної власності відповідача, вилучив проти його волі у нього частку приватної власності.

Представник в інтересах позивачів подав відзив на апеляційну скаргу. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що рішення ухвалене з додержанням принципу справедливості та розумності, оскільки при іншому варіанті поділу будинку необхідно робити перепланування та нести додаткові витрати. Частка відповідача у спільній частковій власності, яка за рішенням перейде до позивачів, є незначною та, враховуючи компенсацію, прав відповідача не порушить. Окрім того, поділ земельної ділянки сторонами здійснено за взаємною згодою та правомірність поділу підтверджено рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області до 04 жовтня 2018 року в цивільній справі №275/672/17, яке залишено в силі постановою Житомирського апеляційного суду від 21 січня 2019 року. Суд здійснив поділ та виділив позивачам в натурі 57/100 частин житлового будинку із урахуванням поділу земельної ділянки, тобто по межах земельних ділянок, які проходять по межах кімнат.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що 04 березня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладений договір дарування, за умовами якого відповідач подарував 57/100 частин належного йому житлового будинку та 57/100 частин земельної ділянки, а позивачі прийняли в дар у рівних частках 57/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , та 57/100 частин земельної ділянки, загальна площа якої становить 0,1260 га на якій він розташований (а.с.14-15). Відчужувана частка будинку, яка дарується, складається з: кімнати 1-7 площею 22,2 кв.м; кімнати 1-8 площею 12,1 кв.м; кімнати 1-10 площею 10,4 кв.м; коридора 1-9; душової 1-12; кухні 1-13, коридора 1-14; гаража 1-5. До будинку належать надвірні будівлі: сараї літ. «Б», «В», погріб літ. «ПГ», вбиральня літ. «У», огорожа літ.№1. Цільове призначення земельної ділянки площею 0,1260 га -для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Отже, сторони є співвласниками спірного житлового будинку. Позивачам належить у рівних частках 57/100 частин, а відповідачу - 43/100 частин.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша ст.20 ЦК України, ст.ст.4,13 ЦПК України). Разом із тим, розглядаючи спір, суд має визначитися, з яких правовідносин він виник та яка норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. У зв`язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми матеріального права не є вирішальним, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог.

Згідно з ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до частин першої, другої ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою ст.358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Із зазначених вище норм ЦК України випливає, що кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності.

Входячи із змісту заявлених позовних вимог та суті спору в даній справі, фактично йдеться про поділ майна, що є у спільній частковій власності сторін, а не про його виділ, як помилково вважав суд першої інстанції. З однієї сторони позивачі ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) із часткою у 57/100, а з іншої сторони відповідач ( ОСОБА_4 ), якому належить на праві власності 43/100 частин нерухомого майна, тобто вирішується доля цілого, а не його частини та при цьому жодної частки від цілого не залишається у разі задоволення вимог (57+47=100).

Відповідно до частин першої та другої ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Ураховуючи, що після поділу спільного нерухомого майна в порядку ст.367 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власникам, що виділяються, та власнику, що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення інших співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України.

Виділивши в натурі позивачам частину спірного домоволодіння, суд першої інстанції не зазначив у рішенні, яка ж частка виділяється відповідачу, тим самим не визначив конкретний окремий об`єкт у спірному нерухомому майні, який виділяється ОСОБА_4 , чим спір не вирішив до кінця.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої ст.3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі №6-2925цс15.

Колегія суддів при перегляді в апеляційному порядку даного спору також виходить із того, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року в справі №6-4цс14.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані. При неможливості виділу частки будинку в натурі власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначеною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Окрім того, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року, яке залишене постановою Житомирського апеляційного суду від 21 січня 2019 року без змін, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , державного реєстратора відділу економічного розвитку і торгівлі Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання виділу в натурі частки із спільного майна протиправним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації земельної ділянки. У рішенні суд дійшов висновку, зокрема, про правомірність виділення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в натурі земельної ділянки розміром 0,0718 га із земельної ділянки розміром 0,1260 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також щодо правомірності державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:5485 площею 0,0718 га, розташовану по АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . У рішенні також зазначено про те, що ОСОБА_4 приймав участь у поділі земельної ділянки, отримав межові знаки на зберігання та висловив свою згоду з межами та конфігурацією земельної ділянки (а.с.9-13).

Тобто, земельна ділянка площею 0,1260 га, цільове призначення якої обслуговування спірного житлового будинку та господарських будівель і споруд, поділена у натурі. Позивачам ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка площею 0,0718 га з кадастровим номером :01:003:5485, яка розташована по АДРЕСА_3 , а ОСОБА_4 - належить земельна ділянка площею 0,0542 га з кадастровим номером :01:003:5484, що розташована по АДРЕСА_1 (обставини, встановлені у постанові Житомирського апеляційного суду від 21 січня 2019 року в справі №275/672/17).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта ст.82 ЦПК України).

За клопотанням представника позивачів ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2019 року в справі призначалася судова будівельно-технічна експертиза.

За результатами проведення експертизи експертом складено висновок від 17 жовтня 2019 року №888/10.19, у якому зазначено, що поділити у натурі спірний будинок та господарсько-побутові приміщення з додержанням ідеальних часток у співвідношенні 57/100 та 43/100 можливо. На розгляд суду запропоновано один варіант такого поділу (1-й варіант), але він передбачає виконання перепланування та переобладнання: облаштування дверного прорізу між кімнатами 1-8 та 1-7; перенесення перегородки між кімнатами 1-4 та 1-7; закладення дверної пройми між кімнатами 1-9 та 1-7 (а.с.106, 112-113). Також при цьому варіанті позивачам, окрім огорожі, не виділяється жодної господарської будівлі і споруди, хоча погріб під літ. «ПГ» знаходиться на земельній ділянці позивачів (а.с.32).

У висновку судової експертизи також йдеться про те, що можна по межі вже розділеної земельної ділянки поділити в натурі спірний житловий будинок та господарсько-побутові споруди за двома варіантами, які відступають від ідеальних часток сторін. Запропоновано два варіанти: 2-й варіант, який передбачає грошову компенсацію у розмірі 30 080 грн. та 3-й варіант, який передбачає грошову компенсацію у розмірі 2 560 грн. При цих двох варіантах переобладнання не потрібні, частини будинку ізольовані та обладнані необхідними інженерними комунікаціями (а.с.114-117).

Колегія суддів, приймає до уваги те, що до поділу в натурі спірного житлового будинку та господарських споруд земельна ділянка, яка необхідна для їх обслуговування, вже поділена сторонами в натурі, а тому таку обставину слід вважати окремим випадком та враховувати при поділі в натурі житлового будинку та господарських споруд. Варіант 1-й хоча не передбачає відступу від ідеальних часток сторін у домоволодінні, але він не враховує поділ земельної ділянки в натурі, за яким зовсім не виділяється позивачам жодних господарських приміщень, окрім огорожі, та при цьому погріб під літ. «ПГ» має бути розміщений на земельній ділянці позивачів, що не сприяє остаточному вирішенню конфлікту. Окрім того, варіант 1-й передбачає проведення перепланування та переобладнання, щоб приміщення, які відповідають ідеальним часткам сторін, перетворилися у ізольовані частини, які обладнані необхідними інженерними комунікаціями. Хоча варіант 3-й відступає від ідеальних часток сторін, але він враховує поділ в натурі земельної ділянки. При цьому позивачам надається господарська споруда, яка знаходиться на їх земельній ділянці - погріб літ. «ПГ», чим обходиться необхідність встановлення сервітуту, а відтак чергового конфлікту та цей варіант не передбачає виконання перепланувань, оскільки при цьому кожна із виділених частин перепланування не потребує. За таким варіантом частини будинку вже є ізольованими та обладнаними необхідними інженерними комунікаціями. Обираючи між варіантами 2-им та 3-ім апеляційний суд також надає перевагу 3-му варіанту, оскільки він порівняно із варіантом 2-м менше відступає від рівності ідеальних часток сторін, тобто усього на 0,38 ід.ч. (289 840 х 100 : 680 000 = 42,62; 43 - 42,62 = 0,38) та грошова компенсація становить лише 2 560 грн., а не 30 080 грн., як за 2-им варіантом, який передбачає значно більший відступ від ідеальних часток. Окрім того, другий варіант знову ж таки не передбачає виділення позивачам жодної господарської споруди, окрім огорожі.

Отже, поділ в натурі можливий та обраний судом першої інстанції варіант, хоча передбачає відступ від ідеальних часток, але він є незначним, а обраний варіант враховує поділ земельної ділянки в натурі та не передбачає перепланування. Частки є ізольованими та обладнані необхідними інженерними комунікаціями.

Такий варіант (3-ий), окрім зазначеного вище, також відповідає й фактичному користуванню сторін цим житловим будинком, який склався та тривалий час існує між сторонами. Із запропонованих висновком судової експертизи варіантів найбільше відповідає інтересам сторін. У даному випадку поділ в натурі відбувається з відступом від розміру часток. Проте, дотримання прав ОСОБА_4 забезпечується шляхом стягнення з кожного із позивачів, оскільки вони придбали 57/100 частки в рівних частинах, на користь відповідача грошової компенсації в розмірі по 854 грн. з кожного (2 560 : 3).

Отже, слід виділити не лише позивачам, а й відповідачу в натурі частину спірного домоволодіння, оскільки суд першої інстанції не зазначив у рішенні, яка ж частка виділяється ОСОБА_4 , чим визначити конкретний окремий об`єкт у спірному нерухомому майні, припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Поділити в натурі житловий будинок та господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 , за третім варіантом судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 17 жовтня 2019 року № 888/10.19,

виділивши у приватну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 :

-житлову кімнату 1-7 площею 22,2 кв.м вартістю 75 844 грн; житлову кімнату 1-8 площею 12,1 кв.м вартістю 41 338 грн; коридор 1-9 площею 4 кв.м вартістю 13 666 грн; житлову кімнату 1-10 площею 10,4 кв.м вартістю 35 531 грн; душову 1-11 площею 3 кв.м вартістю 10 249 грн; кухню 1-12 площею 9,3 кв.м вартістю 31 773 грн; коридор 1-13 площею 6,3 кв.м вартістю 21 523 грн; гараж 1-14 площею 12,7 кв.м вартістю 43 388 грн; гараж 1-15 площею 23,4 кв.м вартістю 79 944 грн; погріб літера "ПГ" площею 16,6 кв.м вартістю 32 640 грн; огорожу №1 площею 57/100 кв.м вартістю 4 264 грн, всього на загальну суму 390 160 грн, що складає 57/100 ід. частин.

Виділити у приватну власність ОСОБА_4 :

-веранду 1-1 площею 13,1 кв.м вартістю 44 755 грн; кухню 1-2 площею 7,3 кв.м вартістю 24 940 грн; котельню 1-3 площею 4 кв.м вартістю 13 666 грн; житлову кімнату 1-4 площею 13,7 кв.м вартістю 46 805 грн; коридор 1-5 площею 7,2 кв.м вартістю 24 598 грн; житлову кімнату 1-6 площею 17,1 кв.м вартістю 58 420 грн; сарай літера "Б" площею 40,3 кв.м вартістю 60 520 грн; сарай літера "В" площею 7 кв.м вартістю 9 529 грн; вбиральню літера "У" площею 1,3 кв.м вартістю 3 400 грн; огорожу №1 площею 43/100 кв.м вартістю 3 216 грн, всього на загальну суму 289 840 грн, що складає 43/100 ід. частин.

За даним варіантом поділу в натурі перепланування не потрібні. Частини будинку ізольовані та обладнані необхідними інженерними комунікаціями.

Припинити спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок та господарські будівельні споруди за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) грошову компенсацію за відхилення від частки в розмірі 854 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) грошову компенсацію за відхилення від частки в розмірі 854 грн.

Стягнути ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) грошову компенсацію за відхилення від частки в розмірі 854 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 04 грудня 2020 року.