Номер провадження: 22-ц/813/2048/20
Номер справи місцевого суду: 523/9614/18
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: № 522/9614/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності, вселення, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності, за апеляційною скаргою адвоката Лобової Лідії Михайлівни, діючої від імені Задорожної Євгенії Анатоліївни, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Бузовського В.В. 28 жовтня 2019 року, про відмову у витребуванні доказів,

встановив:

У липні 2018 р. представник ОСОБА_1 адвокат Шепітко Г.І. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 01); 2) вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 01).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки було набуте в шлюбі. Позивач зазначає, що наразі подружжя не досягло згоди щодо порядку поділу квартири АДРЕСА_2 . Відповідачем створюються перешкоди у вільному користуванні позивачем цією квартирою, зокрема шляхом обмеження доступу останнього до вищевказаного житла, що в свою чергу зумовило звернення позивача до суду (а. с. 2 - 4).

У вересні 2018 р. представником ОСОБА_2 адвокатом Панченко О.В. до суду першої інстанції було подано зустрічний позов, в якому останній просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку транспортного засобу - легковий автомобіль седан марки BMW 530D, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 .

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що вищезазначений транспортний засіб було набуто в шлюбі і тому підлягає поділу між колишнім подружжям (а. с. 25 - 26).

Під час розгляду справи судом першої інстанції, представником ОСОБА_2 - адвокатом Лобовою Л.М. було надано до суду клопотання про витребуванні доказів, в якій остання просить: 1) витребувати відомості про доходи третьої особи - ОСОБА_3 , в період 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р.; 2) витребувати відомості доходів дружини останнього, в період з 2013 р. по липень 2019 р.; 3) витребувати відомості про доходи ОСОБА_1 , в період з 2014 р. по 2018 р..

Заява представника відповідача про витребування доказів обґрунтована тим, що вищенаведені письмові докази підтверджують вимоги заперечень відповідача на позовну заяву, а саме являються доказом того, що матеріальне становище ОСОБА_4 не було достатнім для надання ОСОБА_1 позику в розмірі 25 000, 00 доларів США на придбання спірної квартири (а. с. 71 - 71 зворотна сторона).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.10.2019 р. у задоволені заяви представника ОСОБА_2 адвоката Лобової Л.М., про витребування доказів було відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що майновий стан третьої особи не є предметом спору, правового значення для розгляду справи по суті немає, та не є обставиною, яка підлягає доказуванню у даній справі. Крім того, ані в заяві, ані в судовому засіданні стороною відповідача не надано жодного доказу та не зазначено в чому були перешкоди щодо заявлення такого клопотання до закінчення підготовчого засідання (а. с. 81 81 зворотна сторона).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 р., про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального права та норми процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Апелянт вважає, що вищевказаною ухвалою було порушено права ОСОБА_2 .. Важає ухвалу суду першої інстанції такою, що є незаконною та необґрунтованою. Зазначає про необхідність витребування доказів для встановлення обставин, якими позивач обґрунтовує доводи та вимоги позову (а. с. 90 - 93).

Представник ОСОБА_2 адвокат Лобова Л.М. у судовому засіданні підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв, клопотань до апеляційного суду не надали. Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо витребування доказів, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших її учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Лобової Л.М. про витребування доказів, з огляду на наступне.

За правилами, передбаченими ст. ст. 5, 11, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з подання відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлених законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є, зокрема, витребування та (або) огляд доказів.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні вищенаведеного клопотання з огляду на зокрема пропуск строку на звернення до суду з відповідним клопотанням, який передбачено частиною 8 статті 83 ЦПК України, з огляду на наступне.

ОСОБА_2 є юридично необізнаною особою. Згідно матеріалів справи, після закриття підготовчого провадження по справі ОСОБА_2 сповістила суд про розірвання договору про надання правової допомоги укладений між нею, з одної сторони, та адвокатом Панченко О.В., з іншої сторони. Також відповідач сповістила суд про те, що саме адвокат Лобова Л.М. буде представником її інтересів у даній справі в подальшому (а. с. 61, 66). Ні в діях відповідачки, ні в діях її представника на час звернення з клопотанням про призначення експертизи не вбачається ознак зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Низкою рішень Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (зокрема рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04.12.1995 р. та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003 р.).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Отже, відмовляючи у задоволенні наведеного вище клопотання через пропуск відповідачем строку, який передбачено частиною 8 статті 83 ЦПК України, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, виклавши необґрунтований висновок в оскаржуваному судовому рішенні.

Крім того, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

До предмета доказування в широкому сенсі можна віднести наступні групи фактів: 1) юридичні факти матеріально-правового характеру; 2) доказові факти; 3) юридичні факти процесуально-правового характеру (що визначають наявність у особи права на пред`явлення позову та здійснення інших процесуальних дій); 4) факти, що сприяють правильній оцінці доказів (наприклад, факт фальшивості письмового доказу); 5) факти, встановлення яких необхідно суду для виконання запобіжних і виховних завдань цивільного судочинства.

Одержання достовірного знання про обставини, що становлять матеріальний предмет доказування, тягне вирішення конкретної цивільної справи по суті.

Достатнє знання про обставини, що становлять процесуальний предмет доказування, забезпечує рішення численних процесуальних питань, пов`язаних з порушенням цивільної справи, її зупиненням, а також реалізацією процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі, і тим самим забезпечує правильне вирішення цивільної справи.

Таким чином, предмет доказування коло фактів матеріально-правового і процесуального характеру, які підлягають встановленню для вирішення цивільної справи по суті.

Обсяг юридичних фактів, що входять до предмета доказування, для кожної цивільної справи різний. Суд визначає його, виходячи зі змісту заявлених вимог і заперечень сторін, керуючись при цьому нормами матеріального права, які повинні бути застосовані в цьому випадку.

Правильне визначення предмета доказування в кожній справі має важливе практичне значення. Воно дозволяє визначити коло фактів, з`ясування яких необхідно для успішного виконання судом завдань, покладених на суд законодавством.

За приписами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень статті 77 ЦПК України.

За приписами частини 1 статті 77 ЦПК України, частини 1 статті 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За правилами частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що письмові докази про витребування яких представником ОСОБА_2 адвокатом Лобовою Л.М. заявлено у вищенаведеному клопотання про витребування доказів є предметом доказування у даній справі, з`ясування якого необхідно для повного, всебічного та обґрунтованого вирішення справи по суті судом, а саме для встановлення обставин (достовірності, належності, достатності, дійсності доказів) на які посилається позивач в обґрунтування доводів та вимог позову.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не звернув уваги на вищевикладене, що має наслідком постановлення необґрунтованого судового рішення про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання.

З урахуванням вищенаведеного вказана апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали при невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі вищевикладеного, колегія судів вважає, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції (Суворовського районного суду м. Одеси) для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Лобової Лідії Михайлівни, діючої від імені Задорожної Євгенії Анатоліївни, задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 28 жовтня 2019 року про відмову у витребуванні доказів скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не пділягає.

Повний текст постанови складено 11 березня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе