Справа № 375/57/20
Провадження № 2/375/110/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Литвина О.В.,

при секретарі - Юрченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 2 приміщення суду в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Рокитнянська районна державна адміністрація Київської області,

про позбавлення батьківських прав, -

У С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що вона перебувала з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, під час яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 .

Зазначає, що дитина проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Наразі, відповідач жодної участі в утриманні та вихованні сина не приймає, а тому вона звернулася до Рокитнянського районного суду, рішенням якого від 11.04.2013 з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно. Проте, останніх відповідач з вересня 2014 не сплачує і про що свідчить заборгованість по сплаті аліментів станом на грудень 2019 в сумі 86 097.89 грн.

Також посилається на те, що відповідач з дитиною не спілкується, хоча і проживає в одному населеному пункті. Батько зовсім не цікавиться життям та вихованням свого сина.

Вважає, що вказані обставини вказують на ухилення батька від участі в утриманні та вихованні сина, свідоме його ухилення від своїх батьківських обовязків і що є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо останнього.

Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо свого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

Згоди від позивача про заочний розгляд справи судом не отримано. За викладеного суд ухвалив провести судовий розгляд справи у відсутності відповідача, що узгоджується із положеннями ст. 223 ЦПК України.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та просила задовольнити. Додатково пояснила що вона одружена і син називає її чоловіка батьком. Свого біологічного батька дитина не знає зовсім, йому було декілька місяців від народження, коли вони розійшлися. На даний час синові вісім років, батько останній раз бачив його коли йому було один рік.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідача викликали на засідання комісії, але він не зявився та у телефонній розмові з працівником служби повідомив, що наразі він проживає та працює у м.Києві і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Зі слів сестри відповідача він в смт. Рокитне приїздить дуже рідко, а коли буває, то постійно перебуває у нетверезому стані. Із відповіді Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області службі відомо про те, що ОСОБА_2 неодноразово порушував громадський порядок, неодноразово був затриманий у громадських місцях у стані алкогольного сп`яніння. Відповідач не бачив дитину з однорічного віку, тому така людина не має права називатися батьком.

Вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо свого сина і саме тому ними надано позитивний висновок з цього питання.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідка ОСОБА_5 , дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у справі ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, під час яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 . Вказана обставина підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про народження на імя ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , виданого 18.11.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області.

Сторони проживають порізно. Батько, будучи зобовязаним згідно рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 11.04.2013 сплачувати аліменти на утримання сина, останні не сплачує, маючи заборгованість по аліментах в сумі 86097.89 грн. і таким чином повністю ухиляється від утримання дитини. Дитина проживає разом з матірю, про що свідчить довідка Рокитнянської селищної ради Київської області від 16.12.2019 № 4375, та перебуває на її утриманні.

Відповідач не цікавиться навчанням сина, не приймає участі і у його вихованні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує йому необхідного харчування, лікування, не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу.

З висновку органу опіки та піклування Рокитнянської РДА Київської області від 27.02.2020 № 01-43-394 вбачається, що орган опіки вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , оскільки він, ухиляється від виконання батьківських обов"язків, не бере участі у вихованні сина, не спілкується з ним, не цікавиться його навчанням та здоровям. Також не приймає участі в утриманні сина і на що вказує заборгованість по аліментах на утримання сина в сумі 86097.89 грн. Також посилається в обгрунтування свого свого висновку на те, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178, ч. 1, 2 ст. 173-2, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст.83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються сімейних правових відносин та мають регулюватися положеннями глав 13 та 15 Сімейного кодексу України.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до статті 165 вказаного Кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням встановлених обставин спору, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує ними і не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, не приймає участі в утриманні сина, хоча б мав це робити. Тобто, по своїй вині ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що повністю відповідає інтересам дитини.

Питання про стягнення у відповідності до положення ч. 3 ст. 166 СК України з відповідача аліментів на утримання дитини судом не вирішується, оскільки, як встановлено судом, вже мається рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з нього аліментів на утримання сина.

Відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

На підставі викладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст. 164 -167 СК України, ст.ст. 5-13, 76-83, 89, 141, 142, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Рішення може бути оскаржено шляхом подання на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення виготовлено 13.03.2020.

Суддя О.Литвин

Рішення набрало законної сили "____"________________________20____