Cправа № 563/483/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.12.2020 року

Корецький районний суд Рівненської області

у складі головуючого судді Загородько Н.А.

секретар судового засідання Дулюк А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ в натурі 1/2 частини будинку, що перебуває у спільній сумісній власності,

встановив:

ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати її особистою приватною власністю 1/2 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20.04.1991 року. 20 березня 2020 року Корецьким районним судом винесено заочне рішення по справі № 563/1511/19 про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. За період шлюбу ними було набуто у власність нерухоме майно, в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, відповідно виникла потреба у судовому врегулюванні. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 947977 від 28.12.2010 р. позивач є власницею земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер: :01:003:0146 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач з відповідачем на зазначеній земельній ділянці збудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Право власності на житловий будинок зареєстровано на позивача, що підтверджується свідоцтвом про право власності серія НОМЕР_1 від 20.11.2014 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.11.2014 р., індексний номер 29782803.

На даний час у позивача виникла необхідність провести розподіл житлового будинку та виділити свою частку в натурі відповідно до висновку експерта № 1201 від 27.02.2020 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Заяв про причини неявки, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що по справі можливе ухвалення заочного рішення.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Добровільно між нею та відповідачами не досягнуто згоди щодо виділу часток будинку в натурі.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 05.11.2019 року шлюб між сторонами зареєстровано виконавчим комітетом Морозівської сільської ради Корецького району Рівненської області 20.04.1991 року.

20 березня 2020 року Корецьким районним судом винесено заочне рішення по справі № 563/1511/19 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

За період шлюбу ними було набуто у власність нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 947977 від 28.12.2010 р. позивач є власницею земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер: :01:003:0146 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач з відповідачем на зазначеній земельній ділянці збудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами.

Право власності на житловий будинок зареєстровано на позивача, що підтверджується свідоцтвом про право власності серія НОМЕР_1 від 20.11.2014 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.11.2014 р., індексний номер 29782803.

ОСОБА_1 одержано висновок щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за № 1201 від 27.02.2020. Відповідно до висновку ОСОБА_1 може бути виділено слідуючі приміщення, згідно варіанта № 2: коридор 1-1, площею 9,7 кв.м., санвузол, площею 7,8 кв.м., коридор 1-3, площею 5,4 кв.м., житлову 1-4, площею 14,5 кв.м., житлову 1-7, площею 10,3 кв.м., кухню 1-8, площею 12,7 кв.м., вхідні східці «а1», літня кухня «Б1» (приміщення 4 (Додаток № 3), гараж «Б1»(приміщення 5 (Додаток № 3), погріб "В1", колодязь "К", 1/4 частини огорожі № 1, 1/4 частини огорожі № 3.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки, учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року.

Згідно ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

З метою встановлення можливих варіантів поділу житлового будинку 27 лютого 2020 року 09.01.2020 року судовим експертом Сапуновою А.І. проведено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизи, відповідно до якої позивач просить провести розподіл майна.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наданих доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 317, 321, 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 263-265, 354, 356 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву задоволити.

Провести розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що є у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Виділити ОСОБА_1 в натурі та визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 1/2 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експеризи № 1201 від 27.02.2020 р. приміщення, будівлі та споруди: коридор 1-1, площею 9,7 кв.м., санвузол, площею 7,8 кв.м., коридор 1-3, площею 5,4 кв.м., житлову 1-4, площею 14,5 кв.м., житлову 1-7, площею 10,3 кв.м., кухню 1-8, площею 12,7 кв.м., вхідні східці «а1», літня кухня «Б1» (приміщення 4 (Додаток № 3), гараж «Б1»(приміщення 5 (Додаток № 3), погріб "В1", колодязь "К", 1/4 частини огорожі № 1, 1/4 частини огорожі № 3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3032 (три тисячі тридцять дві) грн. 85 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в розмірі 3800 (три тисячі вісімсот) грн..

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09.12.2020 року.

Суддя