Номер провадження: 22-ц/813/1824/20
Номер справи місцевого суду: 520/2331/18
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 червня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що 07.10.2013 року ОСОБА_2 переоформлено кредитну картку на престижну «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 15000 грн зі сплатою 27,6 відсотків за користування кредитом на суму залишку. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином, у нього утворилась заборгованість станом на 28.12.2017 року в розмірі 117000 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача (а.с. 2-5).

22 червня 2018 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у задоволенні позову відмолено в повному обсязі (а.с. 54-55).

03 вересня 2018 року не погоджуючись з вказаним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 червня 2018 року представник позивача ПАТ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду першої інстанції з апеляційною скаргою. Так, апелянт вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, винесене з порушенням норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду. Суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, а саме залишив поза увагою, що відповідач уклав кредитний договір, а саме договір приєднання, з позивачем, він був ознайомлений та згодний з умовами надання банківських послуг та був згодний з тим, що його заява разом з умовами надання банківських послуг та правил складає між ним та банком кредитний договір. Окрім того, суд помилково дійшов висновку, що банком пропущені строки позовної давності. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 84-89).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Громіка Р.Д. від 24.09.2018 року було відкрито апеляційне провадження в справі за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 106-107).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2019 року справа була прийнята до провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.04.2019 року справа призначена до розгляду.

Сторонам неодноразово надсилалась судова кореспонденція про рух судового розгляду справи. Відзив на апеляційну скаргу чи додаткові пояснення сторін по справі до апеляційного суду не надходили.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.07.2019 зупинено провадження в справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 342/180/17-ц

24.01.2020 року ухвалою суду апеляційної інстанції поновлено провадження та справу призначено до розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах були відсутні відомості, щодо укладення кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б вказували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу, вказує на наступне.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи міститься Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.01.2013 року, в якій містяться анкетні данні та підпис відповідача (а.с. 10). Крім того, в матеріалах справи міститься Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який включає умови таких тарифів: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які не підписувалися відповідачем (а.с. 11, 12-35).

Крім іншого, позивач разом з позовною заявою подав до суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.01.2013 року, укладеного між ПРИВАТБАНКом та ОСОБА_1 за період з 07.10.2013 року по 28.12.2017 року. Посилаючись на наявність вказаних доказів позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 117 000 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 11344,68 грн та з заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 105655,32 грн та судові витрати в сумі 1762 грн (а.с. 6-8).

Зазначена анкета-заява від 09.01.2013 року, виписка про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , свідчать про фактичне отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, банк вправі вимагати судового захисту своїх прав шляхом стягнення із відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду в постанові від 30.10.2019 року в справі № 355/558/18. Відтак, апеляційна скарга у відповідній частині підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині.

Щодо доводів апеляційної скарги. Апелянт посилається на те, що згідно анкети-заяви відповідач власноручним підписом засвідчив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами та зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з

їх змінами на сайті.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За положеннями ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1055 ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Разом з тим неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.02.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. При цьому апеляційний суд зауважує, що суди першої та апеляційної інстанції мають право відступити від позицій суду касаційної інстанції в аналогічних справах з належним мотивуванням відповідного рішення в залежності від обставин конкретної справи, яка розглядається судом. Підстав для відступлення для сформованої позиції ВП ВС не встановлено.

В контексті обставин даної справи апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що надана до суду анкета-заява, підписана відповідачем, не містить інформації щодо основних умов договору (процентної ставки, строку дії договору, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання тощо). Тобто, не зрозуміло на яких саме умовах був укладений договір між позивачем та відповідачем.

Отже, з врахуванням наведеного доводи апелянта щодо нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом відхиляються апеляційним судом.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Крім іншого, апелянт зазначив, що суд першої інстанції, помилково дійшов висновку, що банком пропущено строки позовної давності, але судом апеляційної інстанції у ході дослідження матеріалів справи, зокрема рішення суду першої інстанції, не було виявлено відповідного висновку суду, тому апеляційний суд не приймає вищевказаний довід до розгляду.

Таким чином, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та вирішує питання щодо стягнення судових витрат відповідно до ч. 12 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 червня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.01.2013 року в розмірі 11344 гривень 68 копійок- заборгованість за кредитом.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 170,9 гривень.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

05.03.2020 року м. Одеса