Головуючий суду 1 інстанції - Романовський Є.О.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 425/2871/19
Провадження № 22-ц/810/1140/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Карташова О. Ю., Яреська А. В.,

за участю секретаря Пономарьової В. С.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 ,

третя особа - Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Романовського Є.О. 12.11.2019 року в м. Рубіжне

за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в її інтересах та інтересах ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказали, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані крім них колишня дружина та її малолітній син ОСОБА_1 відповідачі по справі, які з лютого 2018 року в ній не проживають, добровільно не бажають знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджають їм як власникам квартири здійснювати право користування та розпорядження своїм майном.

На підставі викладеного, позивачі просили суд визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в її інтересах та інтересах ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Позивачі є власниками квартири, в якій залишаються зареєстрованими колишня дружина ОСОБА_1 з сином від першого шлюбу відповідачі по справі, чим позбавляють власників даної квартири права вільно користуватися та розпоряджатися належною їм власністю

Не погоджуючись із зазначеним позовом відповідачкою ОСОБА_4 в її інтересах та інтересах ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, скаржниця просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції не врахував, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Крім того, суд першої інстанції, встановивши факт ОСОБА_4 з сином непроживання у квартирі позивачів не з`ясував факт поважності чи неповажності причин їх непроживання. Скаржниця зазначає, що вони з сином у квартирі позивачів не проживають внаслідок неправомірної поведінки позивача ОСОБА_1 , який із застосування постійних погроз змушував скаржницю брати кредити та забирав у неї грошові кошти на свої потреби та після побоїв зі сторони позивача ОСОБА_1 вона зверталась за медичною допомогою та до поліції, але факт її звернення зареєстровано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначили, що в апеляційній скарзі скаржниця посилається на докази, які ні чим не підтверджуються та ні яким чином не стосуються розгляду даної справи.

Позивачка ОСОБА_3 та третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради, яких було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи від останніх на адресу апеляційного суду не надходило.

Як повідомили позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позиивачка ОСОБА_3 не з`явилась у судове засідання у зв`язку з незадовільним станом здоров`я.

Від третьої особи Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі позивачки ОСОБА_3 та представника третьої особи, за участю скаржниці-відповідачки ОСОБА_4 та позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржниці-відповідачки ОСОБА_4 та позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.10.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.11.2006 року № 12651745, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у належній останнім на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачка ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , також зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 04.06.2019 року, яке набрало законної сили 05.07.2019 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 30.07.2019 року, виданою Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області 30.07.2019 року за № 36477 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (співвласник), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (мати), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня дружина), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (бабуся), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син колишньої дружини).

Актом про встановлення фактичного місця проживання від 21.08.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з травня 2018 року не проживають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилаючись на те, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання та не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає, а системний аналіз цивільного, сімейного та житлового законодавства дає підстави вважати, що дитина не може втратити права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками, та враховуючи, що матеріалами справи підтверджено, що позивачі є власниками квартири, в якій залишаються зареєстрованими колишня дружина ОСОБА_1 з сином від першого шлюбу відповідачі по справі, чим позбавляють власників даної квартири права вільно користуватися та розпоряджатися належною їм власністю та беручи до уваги, що ОСОБА_5 не є сином ОСОБА_1 , з яким ОСОБА_4 розірвала шлюб, а в нього є рідний батько ОСОБА_7 , дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , підлягають задоволенню.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно з п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачка ОСОБА_4 та син останньої ОСОБА_5 проживали у спірному житловому приміщенні в якості членів сім`ї власника (колишня дружина позивача та син колишньої дружини від першого шлюбу) і набули право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвланиками спірної квартири.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та наполягаючи на задоволенні вимог апеляційної скарги, у судовому засіданні апеляційного суду відповідачка-скаржниця ОСОБА_4 пояснила, що ніколи у спірній квартирі позивачів не проживала, не проживав в цій квартирі і її син від першого шлюбу ОСОБА_5 , вланих речей у спірній квартирі не мали і не мають, але вони у спірній квартирі зареєстровані. Вона пропонувала позивачу ОСОБА_1 знятися разом з її сином з реєстраційного обліку за умови, повернення ОСОБА_1 витрачених останнім на власний розсуд кредитних коштів за кредитними договорами, укладеними на вимогу ОСОБА_1 на її ім`я, оскільки відповідачка не має можливості самостійно повернути банку грошові кошти та має велику заборгованість.

Наміру проживати у спірній квартирі позивачів вона не мала і не має на теперішній час, але, враховуючи, що вона не має можливості зареєструватися у іншому місці та зареєструвати в іншому місці свого сина, без повернення кредитних коштів позивачем ОСОБА_1 , вона не згодна з вимогами позивачів, при цьому відповідачка- скаржниця ОСОБА_4 пояснила, що у встановленому законом порядку вона не зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, набутого за час шлюбу, а також про те, що договір між нею та позивачами щодо порядку користування спірною квартирою не укладався.

На підставі зазначеного, колегієя суддів апеляційного суду, як і суд першої інстанції, враховуючи, що відповідачка та син останньої від першого шлюбу у спірній квартирі не проживають, власних речей у спірній квартирі не мають, спільним побутом із позивачами не пов`язані та відповідачка разом зі своїм сином добровільно відмовилася від використання спірної квартири, але відповідачка та її син, у якого є рідний батько ОСОБА_7 , мають реєстрацію у спірній квартирі, чим покладають на позивачів додатковий тягар зі сплати комунальних послуг, оскільки їх розрахунок здійснюється виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб, але договір між відповідачкою та позивачами щодо порядку користування спірною квартирою не укладався, дійшла висновку про те, що право ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України, що відповідає аналогічним висновкам, зробленим як Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц, так і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17, 24 квітня 2019 року у справі № 216/1036/17, провадження № 61-35976св18.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржницею ОСОБА_4 за доводами апеляційної скарги не доведена наявність підстав для висновку щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення.

Посилаючись у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції належним чином не встановив факт поважності чи не поважності причин її з сином непроживання у спірній квартирі, у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 заявила, що ніколи не проживала разом із своїм сином у спірній квартирі і не мала і не має наміру в цій квартирі проживати та для неї має значення тільки реєстрація у встановленому порядку місця проживання її і сина, що, як вважає колегія суддів, свідчить про добровільну відмову від користування спірною квартирою.

Щодо неналежної поведінки позивача ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , за доводами апеляційної скарги, то колегією суддів встановлено, що у спірній квартирі конфлікти не виникали, оскільки на час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 останні у спірній квартирі не мешкали і оренда іншого житла відповідачкою разом із сином пов`язана не з неможливістю проживання в одній квартирі з ОСОБА_1 , а пов`язана з іншими підставами, які не є наслідком перешкод для проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі.

Щодо кредитних коштів, за доводами відповідачки ОСОБА_4 , то колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що укладення ОСОБА_4 кредитних договорів за час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 та витрачання кредитних коштів у будь-який спосіб не стосується предмету спору у даній справі та вирішується у іншій передбачений законом спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Враховуючи, що член колегії суддів судової палати у цивільних справах суддя Яресько А.В. знаходився у відрядженні з 29.02.2020 року по 08.03.2020 року та неможливістю підписання цієї постанови повним складом колегії суддів та відповідного внесення постанови у ЄДРСР, повний текст постанови складено у перший робочий день після повернення судді Яреська А.В. з відрядження.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в її інтересах та інтересах ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 10.03.2020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді О. Ю. Карташов

А. В. Яресько