Справа № 175/2469/20
Провадження № 2/175/621/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

13 листопада 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сотник Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 24 листопада 1993 року, який було украдено між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрованого в реєстрі за №2-5287, посвідченого держаним ноніусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Л.Л. Юрченко, який в подальшому було зареєстровано в Новомосковському міському бюро технічної інвентаризації про, що було зроблено відповідний запис в реєстрову книгу за №4530-28 від 30 грудня 1993 року.

На даний час у належному їй домоволодінні зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є її племінницями. З 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , за цією адресою не проживають та їх особисті речі там відсутні. Разом з тим, позивач зазначила, що несе додаткові витрати по сплаті комунальних послугах, та інші витрати на будинок через реєстрацію відповідачів, тому вона змушений звернутися до суду з вимогами про визнання відповідачів такою, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку.

До початку відкритого судового засідання позивачка надала письмову заяву у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, розгляд справи просила проводити без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Ухвалою суду від 27 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавали, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 .

Згідно реєстру на відправлення поштової кореспонденції, відповідачам відправлялися рекомендованими листами з повідомленням про вручення, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до рекомендованих повідомлень поштового відправлення, копія позовної заяви з додатками та ухвала суду про відкриття провадження, а також листи про дати слухання справи, що були направлені відповідачам, та повернуті до суду з розпискою про отримання.

Враховуючи вимоги ст. 128 ЦПК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є такими, що належним чином повідомлені про слухання справи, та у наданий судом строк відзив на позов не подавали, заперечення щодо розгляду справи подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідачів подано до суду не було, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачі не подавали відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Суд, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 24 листопада 1993 року, який було украдено між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрованого в реєстрі за №2-5287, посвідченого держаним ноніусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Л.Л. Юрченко, який в подальшому було зареєстровано в Новомосковському міському бюро технічної інвентаризації про, що було зроблено відповідний запис в реєстрову книгу за №4530-28 від 30 грудня 1993 року.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно відомостей отриманих з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстровані по АДРЕСА_1 .

Проте, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідачі за місцем свої реєстрації, починаючи з 2015 року не проживають, що підтверджується актом обстеження умов проживання Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 06.10.2020 року, про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дійсно зареєстровані але не проживають за адресою: АДРЕСА_1 ., але останні за вказаною адресою не проживають більше п`яти років та станом на 06 жовтня 2020 року житловому будинку за вищевказаною адресою відсутні будь які особисті речі, відсутнє спальне місце, особисті предмети гігієни, побуту, інші ознаки, які б вказували на проживання відповідачів у житловому приміщенні.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 ст. 156 ч. 1 ст. 165 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Це дружина наймача, їх діти і батьки, членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12 квітня 1985 року зазначено, що судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 386, 391, 393, 405 ЦК України, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття їх з реєстрації за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Бойко