ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/511/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/467/19 Категорія: 304090000 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 січня 2020 року ухваленого у складі судді Демчика Р.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 30000 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Драченко В.В. звернувся до суду із клопотанням про розподіл судових витрат, обґрунтовуючи тим, що у відзиві на позовну заяву ним було заявлено, що відповідач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08січня 2020 року заяву представника відповідачки адвокатаДраченка В.В. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішення мотивоване тим, що оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 , а тому є підстави для стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважаючи що воно винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права та просила суд, скасувати додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 січня 2020 року.

В апеляційній скарзі вказує, що розмір витрат на правничу допомогу, понесених відповідачкою не обґрунтований та не підтверджений відповідними доказами. До закінчення розгляду справи адвокат не надав суду жодної квитанції.

ОСОБА_4 подав до суду відзив з порушенням строків подачі, оскільки у відзиві не міститься докази про день отримання ухвали суду і позовної заяви. З дня винесення ухвали до її подання минуло 21 доба, а тому строк прострочений. Відзив не містив клопотання про поновлення строків.

26 вересня 2019 року Черкаським апеляційним судом було зроблено висновок, що судові витрати, понесені сторонами, залишились за сторонами, оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Крім того, додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Драченка В.В. про розподіл судових витрат стягнення коштів за надання правничої допомоги.

Прийняте рішення про розподіл відповідних витрат зміст мотиву зводиться, лише до наявності чи відсутності в матеріалах справи документально підтверджувальних понесених витрат на таку допомогу.

Також вважає, що представник ОСОБА_4 зловживає процесуальними правами.

24 лютого 2020 року представник ОСОБА_3 адвокат Драченко В.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 січня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того зазначає, що сплата клієнтом гонорару в розмірі менше 1% від суми позову є більш ніж обґрунтованим та співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу.

Детальний опис витрат в суді першої інстанції було надано в акті виконаних робіт від 16 липня 2019 року.

25 лютого 2020 року ОСОБА_2 також надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від08січня 2020 року, а судові витрати понесені сторонами, залишити за сторонами.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати .

Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.Питання розподілу витрат на правничу допомогу під час ухвалення рішення не вирішувалось.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від08січня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі та стягуючи з позивача на користь відповідачки судові витрати за надання правничої допомоги, суд першої інстанції виходив із того, що в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 було відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року залишено без змін.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші обставини. Гонорар має бути розумним та врахований витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої, що під час розгляду справи місцевим судом відповідачкою ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу адвокатом Драченко В.В. в розмірі 5000 грн., підтверджені належними доказами, наданими представником відповідачки, а саме копією Договору про надання правничої допомоги № 87-03 від 11 березня 2019 року (т. 1 а.с. 39-41); актом виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги № 87-03 від 11 березня 2019 року (т. 1 а.с. 127); квитанціями від 17 липня 2019 року про сплату ОСОБА_3 коштів в сумі 5000 грн. за юридичні послуги (т. 1 а.с. 122), понесенні витрати є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з позивача на користь відповідачки понесених останньою витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., тому додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08січня 2020 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Посилання ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі про те, що адвокат Драченко В.В. подав до суду відзив з порушенням строків подачі, є не переконливими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, відповідач ОСОБА_3 отримала 14 березня 2019 року, а відзив поданий її представником 15 березня 2019 року, тобто наступного дня та в межах строку зазначеного в ухвалі про відкриття провадження.

Відповідно до пункту 7 частини 5 статті 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Посилання скаржниці в своїй апеляційній скарзі про те що поставою Черкаського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року було вирішено залишити судові витрати за сторонами та на додаткову постановуЧеркаського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року якою було відмовлено в задоволенні клопотання адвокату Драченку В.В. про розподіл судових витрат за надання правничої допомоги є безпідставним, оскільки Черкаським апеляційним судом вирішувалося питання судових витрат понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а не вирішення судових витрат понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Щодо заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зловживання процесуальними правами представником відповідача та недотримання процесуальних норм ЦПК України, які обґрунтовані тим, що адвокат Драченко В.В. не подавав попередні розрахунки судових витрат до закінчення розгляду справи судом першої інстанції то в даному випадку слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Під зловживанням процесуальними правами законом визначено наступне. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Відповідно до статті 134 ЦПК України, разом з першої заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву представником ОСОБА_3 попередньо було зазначено розмір судових витрат які остання очікує понести на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи (а.с. 46-49), представником відповідача 15 липня 2019 року в судовому засіданні до закінчення судових дебатів у справі, було заявлено клопотання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог (диск аудіо запису судового засідання).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що дане питання представником відповідачки ОСОБА_3 було заявлено з дотриманням положень статей 134, 246 ЦПК України.

А посилання скаржниці, як на одну з підстав для скасування оскаржуваного рішення, що ОСОБА_3 не забажала користуватися безоплатною допомогою то колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 59 Конституції України, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на не правильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 січня 2020 року ухваленого у складі судді Демчика Р.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 12 березня 2020 року.