КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/18400/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6144/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» грошові кошти в розмірі 19 472,00 грн. та судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 600,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», затвердженими Загальними зборами учасників ТОВ «ВЕЛЛФІН» 22 листопада 2016 року, які розміщені на офіційному сайті позивача. Так, 06 квітня 2017 року відповідач у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки. Тому між позивачем та відповідачем укладено договір позики №167393, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 2 000,00 грн. на строк 16 днів до 22 квітня 2017 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач своєчасно не надавав грошові кошти для погашення заборгованості за договором позики, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики №167393 від 06 квітня 2017 року станом на 30 листопада 2017 року у розмірі 19 472,00 грн., що складається з суми позики у розмірі 2 000,00 грн., заборгованості по процентам у розмірі 9 036,00 грн., заборгованості по додатковим процентам у розмірі 8 436,00 грн. та 1 600,00 грн. судового збору (а.с. 93, 94-97).

Не погодившись із заочним рішенням районного суду, 12 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «ВЕЛЛФІН» у задоволенні позову (а.с. 185-188).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права та не в повному обсязі досліджено матеріали справи. На підтвердження позовних вимог позивач надав роздруковану з комп`ютера та завірену копію договору позики №167393 від 06 квітня 2017 року, у якому відсутній підпис відповідача, що свідчить про його неукладеність. Також у договорі не вказано ні про надання кредитних коштів, ні про відсотки, період кредитування та суми кредиту, що підтверджує факт неузгодження істотних умов договору. Зазначив, що кредит у сумі 2 000,00 грн. не отримував та договір не підписував. У матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи, які б підтверджували сплату коштів за договором та підтверджували б взяті на відповідача зобов`язання та їх виконання.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Відповідно до матеріалів справи, ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, діє на підставі Статуту, та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Основним видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є кредитування, що підтверджується статутом товариства та випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 8-22).

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ВЕЛЛФІН» протокол № 2 від 22 листопада 2016 року затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua (а.с. 23-38).

Згідно пунктів 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові.

У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики (пункт 6.3. Правил). У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (пункт 6.4. Правил). Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету (пункт 6.7. Правил).

Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами, датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

Звернувшись до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, ТОВ «ВЕЛЛФІН» обґрунтовувало свої вимоги тим, що відповідач приєднався до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, що розміщені на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», оформив заявку та отримав від ТОВ «ВЕЛЛФІН»грошові кошти у вигляді позики на належну відповідачу банківську платіжну картку, які не повернув у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження укладення договору позики позивач надав копію договору № 167393 від 06 квітня 2017 року, який оформлений сторонами в електронній формі, роздруківку заявки з офіційного веб-сайті товариства https://creditup.com.ua., лист від 25 вересня 2017 року про перерахування грошових коштів на банківську платіжну картку ОСОБА_1 .

Надавши оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1, 2 статті 1047 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні статей 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

06 квітня 2017 року ОСОБА_1 оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки на офіційному веб-сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» (у заявці відповідач зазначив: ПІБ, розмір позики 2 000,00 грн., строк позики 16 днів, паспортні дані, номер банківської картки, номер телефону, електронну адресу, адресу реєстрації, дохід та місце роботи та фото заявника як особи, яка особисто виконала електронну заявку) (а.с. 39-40).

Згідно з п. 1.2 Договору позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця https://creditup.com.ua, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Строк позики за цим Договором складає 16 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до Договору) до 22 квітня 2017 року (п. 1.3 Договору позики).

Згідно графіку розрахунків до Договору позики №167393 від 06 квітня 2017 року, сукупна вартість позики складає 2 608,00 грн.: сума по договору 2 000,00 грн., проценти за користування кредитом складають 608,00 грн. (а.с. 51).

Встановлені по справі обставини і докази свідчать, що відповідач ОСОБА_1 у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» порядку, оформив на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявку для отримання позики у розмірі 2 000,00 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просив перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства https://creditup.com.ua.

Факт реєстрації заявки позичальника на отримання позики на сайті кредитодавця, проведення перевірки дійсності банківської платіжної картки позичальника та ухвалення кредитодавцем рішення про надання позики у заявленому розмірі підтверджується наявними у справі доказами (а.с. 41, 52-53).

На підтвердження здійснення переказу коштів відповідачу, позивач надав до суду копію листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про те, що відповідно до договору № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року, укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», за дорученням ТОВ «ВЕЛЛФІН» на виконання заявки відповідача ОСОБА_1 було здійснено переказ коштів 06 квітня 2017 року на суму 2 000,00 грн., власник картки - ОСОБА_1 , маска картки НОМЕР_1 , код авторизації НОМЕР_2 , номер транзакції в системі WayForPay - а_2316798_167393 (а.с. 52-53).

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Доказом підтвердження отримання коштів є лист від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 25 вересня 2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи, в якому зазначається сума коштів, власник картки, маска картки, код авторизації, номер транзакції в системі (а.с. 52-53).

Пунктом 1.5 Договору передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. цього Договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики.

Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків - пункт 3.1. Договору.

Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 22 квітня 2017 року в сумі 2608 грн., з яких 608,00 грн. сплата процентів за користування позикою за період 06 квітня 2017 року по 22 квітня 2017 року (а.с.51).

У зв`язку з порушенням позичальником строку повернення позики та процентів за користування позикою ТОВ «ВЕЛЛФІН»(позикодавець) 04 грудня 2017 року заявило вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 19 472 грн., з яких 2000 грн. - сума позики, 9036 грн. основні проценти за період з 06 квітня 2017 року по 30 листопада 2017 року, 8436 грн. - додаткові проценти за період з 22 квітня 2017 року по 30 листопада 2017 року (а.с. 58).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 2000,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 06 квітня 2017 року по 22 квітня 2017 року в сумі 608,00 грн.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 2000,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 06 квітня 2017 року по 22 квітня 2017 року в сумі 608,00 грн. є доведеною та підлягає задоволенню.

Перевіривши вимогу позивача в частині стягнення основних та додаткових процентів за користування позикою за період 06 квітня 2017 року по 30 листопада 2017 року в сумі 16 864 грн. колегія суддів виходила з наступного.

За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Так, за умовами укладеного сторонами договору позики №167393 від 06 квітня 2017 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 22 квітня 2017 року.

Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 22 квітня 2017 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджений колегією суддів розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 16 864 грн. включає період з 22 квітня 2017 року по 30 листопада 2017 року, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 06 квітня 2017 року по 30 листопада 2017 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення ст. ст. 264, 265 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову ТОВ «ВЕЛЛФІН» у повному обсязі.

Отже, обставини на які посилається відповідач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення знайшли часткове своє підтвердження.

Відповідно до статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення боргу за Договором: 2000 грн. заборгованості за позикою та 608 грн. процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 06 квітня 2017 року по 22 квітня 2017 року, в іншій частині вимог позивача слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (13,4%) 214,40грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 321,60 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п.п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року - скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» () задовольнити частково і стягнути на його користь із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) заборгованість за Договором позики № 167393 від 06 квітня 2017 року: 2000 (дві тисячі) грн. суми позики та 608 (шістсот вісім) грн. процентів за користування позикою за період з 06 квітня 2017 року по 22 квітня 2017 року.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ):

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» () - 214 (двісті чотирнадцять) грн. 40 коп. судового збору за розгляд справи районним судом;

- на користь держави 321 (триста двадцять одна) грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова