Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2704/16-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І.Г.
Категорія 29 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

07 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі №295/2704/16-ц за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій Діжитал», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором

в с т а н о в и в:

03 грудня 2020 року до Житомирського апеляційного суду ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову. Просить накласти арешт на все належне ТзОВ «Обрій Діжитал» (надалі - товариство) рухоме та нерухоме майно в межах суми позовних вимог 1 490 312,83 грн., а також накласти арешт в межах суми позовних вимог 1 490 312,83 грн. на грошові кошти ТзОВ «Обрій Діжитал» на банківських рахунках товариства, виявлених державним виконавцем, в тому числі, відкритим після винесення ухвали суду про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову направити до ПАТ «Полтава-Банк»; ПАТ «УкрСиббанк»; відділу реєстрації Житомирської міської ради та Богунського відділу ДВС м. Житомира.

Заяву обґрунтовує тим, що предметом позовних вимог є борг ТзОВ «Обрій Діжитал» у загальному розмірі 1 490 312,83 грн., що виник 01 листопада 2015 року внаслідок неповернення товариством йому, як засновнику, отриманої поворотної фінансової допомоги. ОСОБА_2 , який є керівником та єдиним учасником ТзОВ «Обрій Діжитал», стверджує, що борг у товариства виник до набуття ним корпоративних прав у 2016 році. При купівлі корпоративних прав у ПАТ «Полтава Банк» йому не було відомо про борг, а тому повертати його він наміру не має. Так, ОСОБА_2 , набувши корпоративних прав та прав іпотекодержателя за договорами іпотеки, укладеними між ТзОВ «Обрій Діжитал» та ПАТ «Полтава Банк», звернув стягнення на предмети іпотеки, чим вивів із власності товариства на свою користь всі основні засоби, які останнє здавало в оренду та від яких отримувало прибуток. Зловживанням процесуальними правами та затягуванням розгляду справи відстрочується примусове стягнення боргу з товариства до моменту виведення його активів на користь ОСОБА_2

17 червня 2020 року ОСОБА_2 , як керівник та єдиний учасник ТзОВ «Обрій Діжитал», уклав зі своєю дружиною ОСОБА_3 договір іпотеки відносно останнього об`єкта нерухомості товариства будівлі дошкільного закладу №54, площею 761 кв.м., реєстраційний номер об`єкта 101. Згідно з реєстром речових прав на нерухоме майно умовою іпотеки є надання ОСОБА_3 поворотної фінансової допомоги (позики) ТзОВ «Обрій Діжитал» у розмірі 5 955 000 грн., із строком повернення - 02 липня 2020 року. Після спливу вказаного строку ОСОБА_3 набуде право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розмір статутного капіталу товариства складає 5 000 грн.

Будь-якого іншого рухомого або нерухомого майна товариство не має.

Викладене вище свідчить про намір керівника відповідача вивести активи з товариства на його користь та на користь наближених до нього осіб. У подальшому товариство без основних засобів буде неспроможним одержувати прибуток від своєї діяльності, що призведе до неможливості фактичного виконання судового рішення у даній справі. Рішення буде носити формальний характер через неспроможність захистити порушені майнові права особи.

Згідно з п.3 частини першої ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Дана справа перебуває у провадженні апеляційного суду. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини четвертої ст.153 ЦПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Оскільки заява про забезпечення позову не містить відомостей, потрібних для забезпечення позову у спосіб накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти на банківських рахунках, що належать відповідачу, який є господарюючим суб`єктом, то питання недостатності інформації вирішено шляхом призначення розгляду заяви в судовому засіданні з викликом сторін.

Заслухавши думку учасників судового засідання, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що заява про забезпечення позову не може бути задоволена з наступних підстав.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати зміст позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Разом із тим, безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Крім того, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не може брати до уваги інтереси лише позивача. Також слід ураховувати інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до змісту частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, із урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Відповідно до п.1 частини першої ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема у спосіб накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. Тобто, розглядаючи заяву про забезпечення позову, апеляційний суд має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належать ТзОВ «Обрій Діжитал» і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями частини першої ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову, а у разі недостатності відомостей, потрібних для забезпечення позову у спосіб, який просить заявник, передбачена можливість призначити розгляд заяви у судове засіданні з викликом сторін для надання заявником пояснень та додаткових доказів (відомостей), потрібних для розгляду заяви про забезпечення позову (частина четверта ст.153 ЦПК України).

За таких обставин, законодавством передбачений обов`язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.

Із наведеного слідує, що відомості про те, на яке саме рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 просить накласти арешт, де це майно знаходиться, на яких рахунках та в яких банківських установах перебувають грошові кошти ТзОВ «Обрій Діжитал» є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти на банківських рахунках ТзОВ «Обрій Діжитал», ОСОБА_1 не вказав, на яке саме майно просить накласти арешт та де це майно знаходиться, не зазначив, на яких рахунках та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача, на які він просить накласти арешт.

Відсутність відомостей про конкретне майно відповідача та його вартість не дає змогу апеляційному суду визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банках або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат.

При цьому, відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, зобов`язаний надати суду заявник, тобто ОСОБА_1 або його представник. Наведених вимог при поданні до суду заяви про забезпечення позову та під час проведення даного судового засідання з викликом сторін та їх участю позивачем або його представником дотримано не було. Отже, відомостей, що потрібні для забезпечення позову у спосіб, який просить заявник, суду апеляційної інстанції не надано.

Потенційно же може виникнути ситуація, коли арешт буде накладено на рахунки, що використовуються товариством для виплати заробітної плати, для обліку коштів соціального страхування, тобто є рахунками зі спеціальним режимом використання.

Такий спосіб забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти може обмежити права працівників на отримання заробітної плати та позбавити товариство можливості сплачувати податки, збори та обов`язкові платежі до бюджету.

Наданих суду відомостей недостатньо, щоб надати правову оцінку ймовірності порушення у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а також створення перешкод у здійсненні ТзОВ «Обрій Діжитал» господарської діяльності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, апеляційний суд приймає до уваги інтереси не лише ОСОБА_1 , а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Керуючись ст.ст.149-153,368,381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову в цивільній справі №295/2704/16-ц за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій Діжитал», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст ухвали складений 11 грудня 2020 року.