Справа № 174/655/20
п/с № 2/174/285/2020
07 грудня 2020 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді - Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря - Волинець Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку набувальної давності,-
Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку набувальної давності.
В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 16.09.2004 року державним нотаріусом їй належить 2/3 частини жилого будинку АДРЕСА_1 .
При цьому, вона з часу отримання в спадщину 2/3 частин спірного домоволодіння, відкрито володіє та користуєтся зазначеним домоволодінням в повному обсязі, в тому числі і 1/3 частиною, яку вона вважала безхазяйною, оскільки як їй було відомо, десь у 60-х роках XX століття (як їй розповідала її покійна матір), її дідусь ОСОБА_3 , якій був власником спірного домоволодіння заповідав його у рівних частках її матері та двом її дядькам.
Однак її дядько ОСОБА_4 помер в 1974 році, а інший дядько ОСОБА_5 після смерті діда, відмовився від своє частини спадщини на користь її матері, і її матір успадкувала 2/3 частини спірного домоволодіння, які після її смерті успадкувала вона.
Що сталося з іншою 1/3 часткою спірного домоволодіння їй не було відомо, вона вважала, що вона є безхазяйною, і відповідно відкрито користувалася цією часткою вже більше 10 років. У 2018 році вона вирішила приватизувати земельну ділянку яка примикає до спірного домоволодіння, а для цього їй знадобився технічний паспорт на спірне домоволодіння, оскільки у неї його не було. І коли вона стала розбирати документи, які залишалися у батька після смерті матері, та знайшла технічний паспорт, а в ньому було зазначено, що 1/3 частина домоволодіння належить відповідачу, ОСОБА_2 (до цього вона вважала, що ця 1/3 частина є безхазяйним майном).
Відповідач, ОСОБА_2 , була дружиною її дядька ОСОБА_6 , якій який, помер в 1974 році.
Яким чином і коли відповідач могла отримати у власність 1/3 частину спірного домоволодіння, їй не відомо, оскільки спадкоємцем за законом вона після смерті її дідуся, не могла бути.
Крім цього, з`ясувалося, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності відповідача на 1/3 частину спірного домоволодіння до цього часу не зареєстровано.
Наскільки вона пам`ятає, останній раз в Україні відповідач яка проживала в той час в м. Свердловську (Єкатеринбург) РРФСР, була приблизно десь у 1985 році або 1986 році. Через своїх знайомих, які проживали у м. Єкатеринбург, в 2018 році вона попросила їх знайти ОСОБА_2 , яка, як їй було відомо, раніше проживала в зазначеному місті по АДРЕСА_2 .
Однак як з`ясували її знайомі, будинок АДРЕСА_2 , станом на 2018 рік, вже був знесений, і де проживає ОСОБА_2 , не відомо.
Те, що з часу отримання нею спадщини у вигляді 2/3 частин спірного домоволодіння (а це більше 10 років) відповідач вказаним домоволодінням не цікавилася, свою частку в ньому не утримувала та нею не користувалася, свідчить про те, що відповідач втратила інтерес до своєї частки власності.Тому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину жилого будинку.
Ухвалою від 16.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачці за вказаною позивачкою адресою.
У визначений в ухвалі строк відповідачкою відзив не подано.
Позивач надала заяву про виклик свідків.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, пояснила, що усі ці роки утримувала будинок, сплачувала комунальні послуги, усі договори укладені на неї. Вона інвалід другої групи, у неї онкологічне захворювання і вона має бажання його продати та переїхати в квартиру.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи згоду позивача, наявні підстави для ухвалення заочного рішення по справі.
Дослідивши та оцінивши в сукупності надані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 2/3 частин житлового будинку, розташованого на земельній ділянки площею 1593 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16.09.2004 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Канюгою О.В. та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нарехоме майно, технічним паспортом, та інформацією дз державного сестру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 4-8,10,11).
У технічному паспорті вказано, що на праві власності 1/3 частка будинку належить ОСОБА_2 (а.с. 6-8). Правовстановлюючих документів на цю частку суду стороною не надано.
Згідно із розпорядженням міського голови вул. Колгоспна (Колхозна) перейменована на вул. Українська (а.с. 9).
За клопотанням позивача до матеріалів справи долучені докази щодо укладення з нею договірорі з комунальними підприємствами міста, копії товарних чеків, рахунків, замовлень та вибіркових квитанцій, які надані на підтвердження того, що вона утримувала та ремонтувала будинок (а.с. 35-76).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 поясниала, що знає позивача і вони є сусідами, вона проживає поряд з 2007 року. ОСОБА_1 проживає разом із батьком, інших господарів у будинку вона не бачила. Будинок змінився на краще зусиллями позивача.
Сідок ОСОБА_8 суду поснила, що ОСОБА_1 проживає разом із батьком, якого вона доглядає. ОСОБА_2 не приїжджала і забудинком не доглядала, бачила її 40 років тому, усе робить ОСОБА_1 . Ремонту будинку, догляд за подвірям та садом здійснює тільки позивачка.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що їй відомо, що діда та бабу позивачки доглядада мати позивачки, а братів матері вона там не бачила, ОСОБА_2 вона не знає і ніколи її не бачила. Після смерті матері у будинку мешкає позивачка та її батько, за час проживання вона зробила ремон, їй допомагають її діти.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно дост. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).
Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.
Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 49 ЦПК України).
Оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем сукупності вказаних вище обставин, зокрема, безтитульності та добросовісності заволодіння чужим майном, та відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги. Тому виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 76-81, 141, 263-265, 273, 274, 279, 280-282, 284, 288 ЦПК України суд,-
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку набувальної давності - відмовити.
Рішення буде виготовлено 11.12.2020 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя І.А.Ілюшик