УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2020 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» про захист прав споживачів,
ВСТАНОВИВ:
03.12.2020 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Партнер Фінанс» про захист прав споживачів, відповідно до якої позивач просить визнати договір позики, укладений між ним та відповідачем, недійсним. Розглянути клопотання про витребування у відповідача екземпляру договору позики.
За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.
Перевіривши матеріали позовної заяви, вважаю, що її слід залишити без руху для усунення недоліків, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 не вказав коли сторони уклали спірний договір, яку суму він отримав згідно умов договору, яким чином було його укладено, тобто вказав лише на існування правовідносин, не вказавши предмет позовних вимог.
Відповідно до пунктів 5, 8 ч. 3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Позовна заява не містить посилань на докази, що підтверджують обставини, на які посилається позивач, зокрема не зазначено інформацію щодо обставин укладення договору, не обґрунтовано наявність доказів, на підставі яких суд зможе розглянути справу.
Також, при зверненні до суду позивач посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», проте не зазначає, яке саме його право чи права, як споживача послуг порушені відповідачем, що надасть суду підстави для віднесення даного позову до справ зазначеної категорії.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.
Відтак, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язків досудовий порядок урегулювання спору.
Проте, позивач не зазначив, що перешкоджає йому вирішити спір у позасудовому порядку та чому ним обраний саме такий спосіб захисту своїх прав.
Крім того, в порушення вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивачем не зазначено про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).
Відповідно до положень п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Даним вимогам позовна заява не відповідає.
Що стосується судового збору, суддя роз`яснює.
Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір, за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01.01.2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 102,00 грн., тому розмір судового збору за позовну вимогу немайнового характеру становить 840,80 грн.
Позивач посилається на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Так в п. 3 ч. 1 ст. 13 цього ж Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що дані положення закону не застосовуються до договорів, укладених на відстані, які стосуються фінансових послуг.
Оскільки із позовної заяви вбачається, що згідно укладеного договору позивач отримав фінансову послугу, то дія Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на нього, він не звільняється від сплати судового збору, а тому позивачу, в разі ненадання суду відомостей про протилежне, необхідно сплатити судовий збір та надати суду підтвердження його оплати за подачу позовної заяви.
Крім того, всупереч п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не зазначено офіційну електронну адресу та адресу електронної відповідача.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і може підлягати обмеженням, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Пелевін проти України» від 20.05.2010 року, «Наталія Михайленко проти України» від 30.05.2013 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач (заявник) при зверненні до суду із позовом (заявою) повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Вказані судом обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі, а тому вважаю необхідним позовну заяву залишити без руху для усунення вищевикладених недоліків.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
За таких обставин подана позовна заява підлягає залишенню без руху для усунення вищезазначених недоліків.
Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» про захист прав споживачів - залишити без руху.
Надати позивачеві строк для усунення указаних в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачеві не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає, та відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Суддя В.О. Макаров