Провадження № 2/344/3328/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Грегулецької Х.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що на примусовому виконанні у Івано-Франківському міському відділі ДВС Південно-Західного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ) перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів №344/6042/19 від 22.11.2019 р. та №344/4046/18 від 22.02.2019 р., виданих Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 та повнолітнього сина ОСОБА_1 . Однак, відповідач по справі судові рішення про стягнення аліментів не виконувала внаслідок чого виникла заборгованість. У даному випадку спір виник у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду по сплаті аліментів. Підставою даного позову є невиконання зобов`язання на підставі рішення суду внаслідок чого виникла заборгованість. У зв`язку з невиконанням відповідачем судового рішення зі сплати аліментів у позивача наявні правові підстави заявити позов про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих із суми боргу в розмірі 47 816,40 гривень за період з 29.03.2018 р. по 31.12.2019 р. на підставі ст.625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання. Просив стягнути з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію за невиконання грошового зобов`язання за період з 29/03/2018 по 31/12/2019 в розмірі 4521,40 гривень, з них: 2847,83 гривень інфляційні втрати та 1673,57 гривень 3% річних від суми боргу в розмірі 47816,40 гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів щодо належного повідомлення відповідачки про судовий розгляд, в судовому засіданні оголошено перерву. Після оголошеної перерви позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Клопотань щодо реалізації прав до суду не направлено, відзиву та позов та заперечень щодо розрахунку позивача відповідачем не подано.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Оскільки відповідача повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за її відсутність в судовому засіданні процесуальним законом повністю покладено на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно розрахунку з сплати аліментів виданого старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВДВС ПЗМУ МЮ (м. Івано-Франківськ) за виконавчим листом №344/6042/19 від 22.11.2019 виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно на час навчання ОСОБА_3 заборгованість з сплати аліментів станом на 02/01/2020 складає 19817,90 гривень.

Згідно розрахунку з сплати аліментів виданого старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВДВС ПЗМУ МЮ (м. Івано-Франківськ) за виконавчим листом №344/4046/18 від 22.02.2019 виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_3 , повноліття заборгованість з сплати аліментів станом на 06/04/2019 складає 24060,67 гривень.

Згідно розрахунку з сплати аліментів виданого державним виконавцем Івано-Франківського МВДВС ПЗМУ МЮ (м. Івано-Франківськ) за виконавчим листом №344/4046/18 від 22.02.2019 виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 , який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно на час навчання заборгованість з сплати аліментів станом на 30/06/2020 складає 3937,83 гривень.

Згідно розрахунків позивача розмір інфляційних втрат за невчасну сплату аліментів, виходячи з розміру невиконаного грошового зобов`язання в сумі 47 816,40 грн., становить 2 847,83 гривень. Розмір 3 % річних від суми боргу 47 816,40 грн. становить 1673,57 гривень (47816,40x0,03:12x14 = 1673,57 гривень), де 14 - кількість місяців прострочення.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини сторін у даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, який є спеціальним законом, що встановлює відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені (стаття 196 СК України).

Обов`язок платника аліментів щодо сплати 3% річних визначений у ч. 4 ст. 196 СК України лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину з вини платника. У відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, а не прострочка сплати додаткових витрат на дитину.

Таким чином позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції, спричинених простроченням сплати аліментів, не обґрунтовано належними правовими підставами, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України, а саме - ст. 196 цього Кодексу, якою передбачено спеціальну відповідальність за прострочення сплати аліментів. Отже, положення ст. 625 ЦК України про відповідальність за порушення грошового зобов`язання на спірні правовідносини не поширюється (такий висновок суду відповідає правовій позиції, сформульованій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2019 року у справі №235/4359/16-ц).

Так, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до положень статей 55,124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.

Відповідно до ст 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог особи, яка звертається до суду і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем не викладено вимог щодо стягнення сум в порядку визначеному сімейним законодавством, таким чином позов не обґрунтовано належними правовими підставами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя Бородовський С.О.