Справа № 947/5190/20
Провадження № 2/947/2241/20
УХВАЛА

13.03.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.

розглянувши заяву адвоката Євценка Романа Ігоровича, який є представником ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 11.03.2020 року звернулась ОСОБА_1 , представником якої є адвокат Євценко Роман Ігорович, із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 62,4 кв.м, житловою площею 37,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник пояснює тим, що 04.03.2020 заявниці стало відомо, що 11.06.2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47353022 від 14.06.2019, було внесено запис про право приватної власності на квартиру , загальною площею 62,4 кв.м, житловою площею 37,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ( номер об`єкта в РПВН 18294062, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності є рішення суду №206663/07 Приморського районного суду м.Одеси від 02.07.2007, однак як з`ясувалось, обставини, встановлені заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 02.07.2007 №2-6663/07 не мають ніякого відношення ні до ОСОБА_2 ні до фактичних обставин, які склались в родині ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ні до рухомого майна квартири АДРЕСА_2 . Дане рішення суду стосується іншого нерухомого майна та учасниками справи є зовсім сторонні люди. Тобто, вказана обставина свідчить про відсутність правових підстав для набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_2 , а також відсутність правових підстав для вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації державним реєстратором права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 , як спадкоємець, що прийняла спадщину, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 , має намір звернутись до суду за захистом своїх прав з позовом до ОСОБА_2 та Державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому предметом спору буде визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, що у зв`язку з прийняттям спадщини належить ОСОБА_1 ; скасування запису про право власності , внесеного на підставі рішення державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.

Тобто ОСОБА_1 має намір звернутись до суду з позовом немайнового характеру.

З метою уникнення можливості подальшого відчуження ОСОБА_2 вказаного майна, загрози утруднення виконання рішення суду про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у разі задоволення позову та запобігання унеможливлення ефективного захисту, заявник вважає за необхідне застосування судом заходів забезпечення позову до подачі позову у вигляді арешту квартири АДРЕСА_2 .

В судове засідання учасники справи не з`явились, проте їх неявка не є перешкодою для розгляду питання про вжиття заходів забезпечення позову згідно вимог ст. 153 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 153 ч.1 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 152 ч.1 п.1 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви- за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову , або за місцезнаходженням предмету спору, якщо суд, до підсудності якого відноситься справа визначити неможливо.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Дослідивши доводи заявника щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна, суд приходить до висновку про їх недоведеність, оскільки накладення арешту та заборона відчуження об`єкту нерухомості є різними способами забезпечення позову, що визначено у ч.1 ст. 150 ЦПК України ( значені у різних пунктах ).

Фактично обґрунтовуючи необхідність заборони на відчуження квартири заявник просить суд накласти арешт, не обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову саме арештом на майно.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України заяви розглядаються судом в межах заявлених вимог, а тому суд не вправі самостійно обирати спосіб забезпечення позову, який не заявлявся.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 3, 11,149-151,153, 154, 247, 258-260, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви адвоката Євценка Романа Ігоровича, який є представником ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви у вигляді арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луняченко В. О.