Ухвала

10 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 201/9369/19

провадження № 61-5878 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Качмар Анна Іванівна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом, у якому просили стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» (далі - ТзДВ «СК «Мотор-Гарант») на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 94 802,00 грн, яка складає 50 % від заявленої суми, заподіяну смертю їх матері та дружини ОСОБА_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, у зв`язку з порушенням строків виплати всієї суми страхового відшкодування, просили стягнути інфляційні втрати, 3 % річних за період з 30 травня 2019 року по 06 серпня 2019 року, моральну шкоду та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 16 619,00 грн, пеню у розмірі 1 075,45 грн, інфляційні втрати у розмірі 32,66 грн, 3% річних у розмірі 93,00 грн. Стягнуто з ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 78 183,00 грн, пеню у розмірі 5 059,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 153,63 грн, 3% річних у розмірі 437,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

У квітні 2020 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є стягнення страхового відшкодування, ціна якого станом на 1 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому в силу вимог закону зазначена справа є малозначною. При цьому, судом апеляційної інстанції цю справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження як малозначну.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить винятковий інтерес.

Посилання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо виплати страхових відшкодувань, є необгрунтованими. Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявники не навели обгрунтованих доводів, в чому полягає фундаментальне значення розгляду справи для формування єдиної правозастосовної практики, не навели прикладів неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах та не додали до касаційної скарги доказів, які б підтверджували обставини, на які вони посилаються.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про те, що справа становить для них винятковий інтерес у зв`язку з порушенням їх майнових прав, зводяться до незгоди осіб, які подали касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особами, які подали касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Качмар Анна Іванівна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення страхового відшкодування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара