Справа№ 311/3209/17
Провадження№ 2/311/11/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Василівка

Василівський районний суду Запорізької області у складі:

головуючого судді Пушкарьової С.П.

за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні міста Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання, суд, -

УСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 , звернувся з позовом до суду, який був уточнений та просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь витрати на лікування та поховання ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 36 326,16 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є онуком ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач є сином спадкодавця та дядьком позивача. Перед смертю ОСОБА_3 хворіла, перенесла операцію у зв`язку з цим потребувала постійного стороннього догляду та лікування. У зв`язку з тим, що позивач любив свою бабусю, він був вимушений фактично мешкати з нею, піклуватися станом її здоров`я та всяко допомогати їй, адже вона хворіла, стала безпорадною та вкрай потребувала стороннього догляду, а відповідач (її рідний син) не надавав їй ніякою допомоги та уваги у скрутний для неї час. З 12 вересня 2016 року по 27 вересня 2016 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному лікуванні відділені Василівської ЦРЛ (з діагнозом діабетична стопа), та відповідно до консультативного висновку ЗОКЛ від 13 вересня 2016 року їй було проведено операцію (ампутація 2/3 правої нижньої кінцівки. Для її лікування за призначенням лікарів, позивач придбав за власні кошти необхідні медикаменти на суму 19 700,10 грн. та сплатив за її харчування у лікарні 150, 00 грн. З 28 вересня 2016 року по 29 вересня 2016 року ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділені КУ Дніпрорудненська МЛ ДМР ВР ЗО». З 29 вересня 2016 року по 04 жовтня 2016 року ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділені КУ Дніпрорудненська МЛ ДМР ВР ЗО», а з 04 жовтня 2016 року по 05 жовтня 2016 року у відділені реанімаційної терапії. Для лікування ОСОБА_3 відповідно до призначень лікарів, за власні кошти ним було знову придбано медикаментів на суму 4 170, 81 грн. В зв`язку з важким станом бабусі вона потребувала постійного стороннього догляду, тому позивач був змушений звернутися за додатковою допомогою по догляду за бабусею у лікарні, в зв`язку з чим позивачем було витрачено 450,00 грн. Таким чином позивач поніс витрати на лікування померлої у сумі 29 776,16 грн. Крім того, для постійних поїздок до лікарні в м. Василівка, позивач був вимушений витрачати кошти на квитки всього на суму 223, 65 грн. На проведення похорон позивачем було витрачено власних коштів на суму 8 001,70 грн., але 10 жовтня 2016 року позивач отримав пенсію бабусі у розмірі 2 920,10 грн. таким чином розмір понесених витрат склав 5082 грн. 60 коп. Крім того, у листопаді 2018 року позивачем були понесені витрати на укладення плитки та встановлення пам`ятника ОСОБА_3 в сумі 6 550 грн. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на: 2/3 частини 3-х трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 , 1/3 частини якої належить померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, а друга 1/3 частина належить померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину. Позивач є власником 1/3 частини вищевказаної квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 листопада 1999 року. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є відповідач, який прийняв спадщину померлої та переоформив на своє ім`я нерухоме майно. Відповідач добровільно відшкодувати позивачу понесені ним витрати на лікування та поховання ОСОБА_3 категорично відмовляється, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с.35).

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2018 року за клопотанням позивача провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення суду по цивільній справі №2/311/411/2018 (а.с.67).

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 02 січня 2020 року провадження у справі відновлено та справу призначено до судового розгляду (а.с.96).

12 квітня 2019 року та 28 лютого 2020 року на адресу суду від відповідача надійшли відзови на позовну заяву, відповідно до яких відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що його сім`я, а саме: батько ОСОБА_4 і мати ОСОБА_3 , брат ОСОБА_5 та він - ОСОБА_2 проживали однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 , яку отримували його батьки. 25 квітня 1987 року він одружився та виїхав на постійне місце проживання до м.Львова. В спадковій квартирі були зареєстровані та проживали лише батьки ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які отримували пенсію, мали грошові заощадження та допомоги не потребували. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_4 . В квартирі залишилась проживати мати ОСОБА_3 , яка проживала в даній квартирі до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 хворіла на цукровий діабет другого типу, проте сама себе обслуговувала, оплачувала кошти за квартиру і комунальні послуги, користуючись субсидією, оскільки отримувала пенсію та мала грошові заощадження. Догляду та сторонньої допомоги, як це стверджує позивач, вона не потребувала. Жодних доказів про потребу ОСОБА_3 в сторонній допомозі позивачем не надано. 11 серпня 2016 року мати викликала сімейного лікаря додому, так як в неї піднялася температура і боліла стопа. Лікар направив її на консультацію хірурга. Пізніше вона була госпіталізована, і знаходилася під наглядом медперсоналу. Коли відповідач від брата ОСОБА_5 дізнався, що мати перебуває в лікарні, він відразу перевів кошти на ім`я позивача в сумі - 5000 грн. і 500 грн. для матері. Позивач по телефону відмовляв його приїжджати, говорив братові, що в лікарню приходити не треба і до матері не пускають, незважаючи на це він виїхав зі Львова в Дніпрорудне, щоб доглядати за мамою в лікарні і був з нею до самої смерті. Позивач в позові вказує, що він навіть не знав коли померла бабуся, хоча її перевели в реанімацію за два дні до смерті. Померла ОСОБА_3 05 жовтня 2016 року, а 06 жовтня 2016 року позивач на підставі довіреності оформив договір довічного утримання від її імені. Твердження позивача, що він проживав з бабусею останні роки, є неправдивими. Останні роки позивач постійно перебував за кордоном (спочатку в Ірані, а пізніше у Польщі) і приїжджав на дуже короткий час. Отже, здійснювати догляд і проживати з бабусею він фізично не міг. Його брат ОСОБА_5 допомагав матері, відвозив її на госпіталізацію в лікарню, купував ліки, витрачав свої особисті кошти та кошти матері на її лікування та по її проханню. Крім того, відповідач ОСОБА_2 вказує, що сам є хворою людиною. В 1998 році він отримав виробничу травму - попав під поїзд. Повністю відновити здоров`я йому не вдалося, до сьогодні у відповідача важка травма ноги. Такий стан здоров`я фактично не дає йому змоги повноцінно працювати, він має лише невеликі періодичні підробітки. Відповідач не працює та коштів не має, а отже допомагати матері не мав реальної можливості з поважних причин. А позивач, як особа матеріально забезпечена і до того рідний онук померлої мав можливість оплатити і лікування і похорони бабці за власний кошт та не вимагати їх повернення від відповідача. Відповідач вважає, що позивач не надав суду жодного підтвердження, що він оплачував витрати по лікуванню ОСОБА_3 з власних коштів, а надані ним суду документи це товарні накладні без жодного підтвердження, що вони оплачувались позивачем. До позовної заяви позивачем не додано рецепту лікаря на закупівлю саме тих ліків та медичних товарів, що нібито він купував. Крім того до позову додані рецепти, що по часу не збігаються з часом перебуванням ОСОБА_3 у лікарні. Також позивачем додано до позовної заяви розписку про отримання від позивача суми 450 грн. гр. ОСОБА_6 , яку вважає неналежним доказом. Не погоджується з вимогами позивача про витрати на поминальний обід. Зазначає. Що позивач отримав, як особа що здійснила поховання у розмірі двох пенсій померлої. Також позивач у позовних вимогах ставить питання про повернення йому витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. однак документів підтверджуючих факт оплати наданих адвокатом послуг суду не надав (а.с.68-84, 121-123).

В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_7 не з`явились, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 01 листопада 2020 року на електрону адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його учать та без участі позивача (а.с.220-221).

В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про отримання ним 14 вересня 2020 року судової повістки, причини неявки суду не повідомив (а.с.216).

Оскільки відповідач обізнаний про існування справи в суді, справа розглядається тривалий час, судом направлявся лист-повідомлення про можливість відповідачу взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку (а.с.204), тому суд з урахуванням адаптичних обставин справи, надання сторонами, як відзиву на позов так і відповіді на відзив, вважав можливим розглядати справу.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справ, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 07 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області актовий запис 214 (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_3 Василівською державною нотаріальною конторою 13 січня 2017 року заведено спадкову справу № 1/2017 (а.с. 40-41).

З даних спадкової справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , який є сином спадкодавця ОСОБА_3 , у визначений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 . Інший спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_5 , 04 квітня 2017 року подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 50-60).

З довідки №805 від 07 липня 2017 року ОСОБА_8 головним лікарем КУ Дніпрорудненської МЛ ДМР ВР ЗО» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Дніпрорудненській міській лікарні: у хірургірному відділені з 28.09.2016 року по 29.09.2016 року» терапевтичному з 29.09.2016 року по 04.10.2016 року; відділенні реанімації інтенсивної терапії з 04.10.2016 року по 05.10.2020 року (а.с.12).

Поховання померлої ОСОБА_3 провів ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою №1007 від 14 листопада 2017 року (а.с.6).

Згідно довідки Василівського ОУ ПФУ в Запорізькій області № 428 від 13 листопада 2017 року на ім`я позивача ОСОБА_1 10 жовтня 2016 року була нарахована допомога у розмірі 2 920 грн. 10 коп. на поховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 і отримувала пенсію за віком з 03 липня 1996 року по 31 жовтня 2016 року. Виплату пенсії припинено з 01 листопада 2016 року в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Лікування хворої ОСОБА_3 відбувалось медикаментами призначеним лікарем, що підтверджується листами лікарських призначень (а.с.14-16), а також списком медикаментів, які надали родичі ОСОБА_3 (а.с.13). Судом встановлено та не спростовано відповідачем ОСОБА_2 по справі, що весь тягар по догляду за ОСОБА_3 по організації її лікування в стаціонарі, придбання ліків, харчування, а також витрати на її поховання, взяв на себе позивач ОСОБА_1 .

З наданих позивачем накладних, товарних чеків, квитанцій (судом перераховано кожну квитанцію (а.с.13,18-31), вбачається, що позивач поніс витрати на лікування 25 421 грн. 31 коп. та поховання 3 860 грн. 00 коп. ОСОБА_3 , а всього 29 281 грн. 31 коп.

З вказаної суми суд вираховує отриману ОСОБА_1 пенсію померлої 2 920 грн. 10 коп., тому загальна сума витрат позивача становить 26 361 грн.21 коп.

Відповідно до ст. 1232 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Такі витрати можуть бути стягнені не більше як за три роки до його смерті.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд

надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо стягнення витрат на поховання, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству; намогильні споруди - пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих; предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести лише ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування місця поховання.

Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення 4 141, 17 грн. витрат на проведення поминального обіду.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Верховного Суду (Другої судової палати) у постанові від 19 березня 2018 року по справі № 554/1793/15-ц.

Щодо інших витрат в сумі 3800 грн. 60 коп, понесених позивачем на поховання ОСОБА_3 , суду надано накладну №8 від 08.10.2016 р. за надання ритуальних послуг (а.с18) та квитанцію від 06.10.2016 року (а.с. 18 зворот), з якої вбачається, що ритуальні послуги по похованню ОСОБА_3 провів позивач за власний рахунок.

Таким чином, виходячи із визначення понять поховання та предметів ритуальної належності, ритуальні послуги отримані позивача ОСОБА_1 на суму 3 800, 60 грн. є розумними, а відтак повинні бути відшкодовані позивачу відповідачем, як єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_3 , який прийняв спадщину та має обов`язок відшкодування витрат на поховання матері, ураховуючи ознаку розумності таких витрат у розумінні статті 1232 ЦК України.

Стосовно витрат позивача на виготовлення та встановлення пам`ятника в сумі 6 550 грн. 00 коп. (а.с. 130-131), суд зазначає наступне:

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості, оскільки позивач суду таких даних не надав, суд відмовляє в задоволені вимог позивачу.

Крім того, з наданого товарного чека від 10.11.2018 року ФЛП ОСОБА_9 , не вбачається, що замовником пам`ятника ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 (а.с.130).

Також, суд не приймає до уваги розписку на ім`я ОСОБА_6 на суму 450 грн., які вона отримала від ОСОБА_1 (а.с.171), товарні чеки від 10.09.2016 року, 06.09.2016 року, рецепт від 20.12.2015 року та товарний чек від 23.08.2016 року (а.с.31 зворот, 32), так як вони не мають жодного відношення до періоду лікування ОСОБА_3 , вказаному у довідці лікаря (а.с.12) та надані відповідачем ОСОБА_2 ксерокопії квитанцій на суму 5 000 грн. та 579 грн. (а.с.79), які є неналежної якості (нечитаємі) і з тексту яких неможливо зрозуміти кому саме переказував кошти відповідач. Інших належних доказів, що саме ці кошти ОСОБА_2 надсилав позивачу ОСОБА_1 , для придбання ліків хворій ОСОБА_3 відповідач суду не надав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає окремо у м. Львові, та не надав жодних документів, що саме він піклувався матір`ю ОСОБА_3 в період її лікування (купував медичні препарати) та займався її похованням.

Статтею 212 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, які мають бути відшкодовані відповідачем ОСОБА_2 , як єдиним

спадкоємця першої черги після смерті матері ОСОБА_3 , який прийняв спадщину та має обов`язок відшкодування витрат на поховання матері у розумінні ст. 1232 ЦК України, враховуючи ознаку розумності таких витрат.

П.1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Позивачем на підтвердження понесених судових витрат суду надано квитанцію від 30.11.2017 року відповідно до якої, ОСОБА_1 сплатив 1 500 грн. адвокату Калашник М.П. за надання правово допомоги в складанні позовної заяви (а.с.33), тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, витрати у вказаній сумі на оплату професійної правничої допомоги адвоката. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір в сумі 640,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 11, 1232 Цивільного кодексу України,ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263 265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , ІПН - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_3 ) витрати понесені на лікування та поховання у сумі 26 361 грн. 21 коп. та судові витрати на правову допомогу у сумі 1500 грн. 00 коп., а всього 27 861 (двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят одну) грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , ІПН - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.П. Пушкарьова