Справа № 367/7052/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4236/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Саранюк Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Кибукевич О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Коляди Анатолія Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Саранюк Л.П., у цивільній справі № 367/7052/17 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов`язання повернути приміщення та стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна та стягнення матеріальної компенсації за розірвання договору в односторонньому порядку,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про зобов`язання повернути приміщення та стягнення заборгованості. Зазначав, що він є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , прим. 255. 13 вересня 2016 року між ним та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого він зобов`язався передати ФОП ОСОБА_1 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , зі сплатою щомісячної орендної плати в розмірі 7 000,00 грн. Відповідачка з травня 2017 року належним чином не виконувала зобов`язання за договором оренди нежитлового приміщення від 13 вересня 2016 року, в зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 29 909,65 грн., з яких 28 000,00 грн. основного боргу, 169,15 грн. три проценти річних, 329,00 грн. інфляційних втрат та 1 411,50 грн. пені. 07 серпня 2017 року ОСОБА_2 надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відмову від вказаного договору оренди та звільнення приміщення, яке остання отримала 10 серпня 2017 року. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив зобов`язати ФОП ОСОБА_1 повернути йому нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з ФОП ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в розмірі 29 909,65 грн.

Під час розгляду справи, 17 травня 2018 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог. Зазначив, що 03 квітня 2018 року він ще раз звернувся до ФОП ОСОБА_1 з проханням звільнити приміщення та сплатити борг за оренду за весь час роботи та перебування в приміщенні, а саме з травня 2017 року по березень 2018 року, який за розрахунками позивача становить 77 000,00 грн. основної заборгованості, 2 114,00 три проценти річних, 721,00 грн. інфляційних втрат та 8 197,49 грн. пені. Згідно п. 4.2. договору оренди, в обов`язки відповідача входить вчасно сплачувати комунальні та інші послуги на утримання приміщення та прибудинкової території (водопостачання, каналізацію, електроенергію, послуги зв`язку, вивіз сміття та інше) згідно діючих розцінок та укладених договорів з відповідними підприємствами. З огляду на той факт, що відповідачка перестала сплачувати орендну плату, він звернувся з заявою до ПрАТ Київобленерго Ірпінський РП та згідно акту №289546 від 22 червня 2017 року було здійснене припинення енергопостачання до приміщення. Показники лічильника, що були зафіксовані в акті та складали 9521 квт. Згідно додатку до рахунку-фактури № НОМЕР_1 за липень 2017 року заборгованості за електроенергію немає. Однак, відповідачка не звільняла приміщення, незаконно підключилася до внутрішньо прибудинкової мережі електроенергії, що призвело до боргу в розмірі 17 417,60 грн. згідно рахунку фактури за споживчу електроенергію № НОМЕР_2 за березень 2018 року. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив зобов`язати ФОП ОСОБА_1 повернути йому нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з ФОП ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в розмірі 105 450,09 грн.

09 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про повернення майна та стягнення матеріальної компенсації за розірвання договору в односторонньому порядку. Зазначала, що 13 вересня 2016 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався передати їй нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 за щомісячну плату в розмірі 7 000,00 грн., строком на 30 календарних днів з моменту підписання сторонами цього договору. Приміщення передавалося з метою використання його під салон краси. 17 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до начальника КП «БУЖКГ» про відключення кабелю живлення салону краси «For You ». Відповідно до АКТУ № 289546 від 22 червня 2017 року складеного ПАТ «Київобленерго» електропостачання до салону краси було припинено. У зв`язку з відключенням електроенергії салон краси перестав працювати. 07 серпня 2017 року ОСОБА_2 направив їй на адресу повідомлення про відмову від договору оренди нежитлового приміщення від 13 вересня 2016 року, мотивуючи це тим, що вона з травня 2017 року не сплачувала орендну плату. У зв`язку з відключенням електроенергії та незаконним розірванням договору оренди вона не отримала прибуток від здійснення підприємницької діяльності за червень, липень, та серпень 2017 року в сумі 56 136,00 грн. У вересні 2017 року ОСОБА_2 замінив замки у вхідних дверях та здав дане приміщення іншим орендарям з майном, яке належить їй на праві власності. На даний час в приміщенні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прим . 255 , знаходиться салон краси академія перукарського мистецтва ALTER3GO BARBESHOP. З урахуванням викладеного та уточненої зустрічної позовної заяви, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь упущену вигоду у розмірі 56 136,00 грн., зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй майно, яке є її особистою власністю, а саме: крісло «Лотос» гідравліка, хром хрестовина, стойки 080-3 вартістю 3 840,00 грн.; крісло «Араміс» хром хрестовина стойки 080-3 вартістю 1 840,00 грн.; диван «Доміно» одинарний 080-3 в кількості 2 одиниць вартістю 2 240,00 грн.; табурет Т-7 хром хрестовина з підніжкою колеса, срібло голографік вартістю 560,00 грн.; табурет майстра - червоний, 2 одиниць вартістю 1 500,00 грн.; стіл манікюрний - білий вартістю 1 500,00 грн.; лабораторія - шафа - білий вартістю 3 000,00 грн.; шафа - ДСП вартістю 2 500,00 грн.; мийка перукарська вартістю 11 500,00 грн.; солярій вартістю 50 000,00 грн.; рецепшин ДСП - червоний вартістю 6 500,00 грн.; пуф майстра педикюрний вартістю 950,00 грн.; ширма ДСП вартістю 2 500,00 грн.; кушетка косметологічна вартістю 5 200,00 грн.; робоче місце « Нержавійка » з підножником, шнур 2 метра полка чорна кромка біла вартістю 4 500,00 грн.; стіл журнальний, колеса ДСП в кількості 2 одиниць вартістю 1 000,00 грн.; візок перукарський 3015 в кількості 2 одиниць вартістю 6 000,00 грн.; у разі відмови повернути майно, відсутності майна або неможливості повернути майно, стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість майна, яка становить 105 130,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_2

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 105 450,09 грн., з яких 77 000,00 грн. основного боргу, 2 114,00 грн. три проценти річних, 721,00 грн. інфляційних витрат, 8 197,49 грн. пені та борг за споживчу електроенергію у розмірі 17 417,60 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 450,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна та стягнення матеріальної компенсації за розірвання договору в односторонньому порядку відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,17 січня 2020 року адвокат Коляда А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_2 в повному обсязі та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 в повному обсязі. Посилався на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 6 ст. 762 ЦК України, відповідно до якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Тобто, ОСОБА_1 має бути звільнена від сплати орендної плати за період з травня 2017 року, оскільки приміщення з цього часу стало непридатним для його цільового використання з вини орендодавця, а з вересня 2017 року ОСОБА_1 було позбавлена можливості потрапити до орендованого приміщення у зв`язку з заміною ОСОБА_2 дверних замків. Суд дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електроенергію в розмірі 17 417,60 грн., оскільки ОСОБА_2 з 22 червня 2017 року було припинено електропостачання салону. Також, вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків у зв`язку з недоведеністю. Зазначає, що доказом безперебійної роботи повністю укомплектованого сучасного салону, вказує відео 2015 року, що міститься в матеріалах справи на флеш-носії, та яке підтверджує також наявність у салоні відповідного обладнання, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та про повернення якого вона просила у зустрічній позовній заяві.

В судовому засіданні адвокат Коляда А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Особисто ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, забезпечила участь в судовому засіданні свого уповноваженого представника.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Судові повістки про призначення справи в приміщенні Київського апеляційного суду направлялися за відомою суду адресою: АДРЕСА_4 . Проте, поштові конверти, направлені позивачу було повернуто до суду в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Останній не повідомив суд апеляційної інстанції про зміну свого місцезнаходження. Представник ОСОБА_2 - Шейко В.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 11/12 від 11 грудня 2017 року, в судове засідання також не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2012 року Виконавчим комітетом Бучанської міської ради Пустовому В.В. було видано свідоцтво про право власності на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,4 кв.м. (том 1, а. с. 8).

З 29 травня 2015 року по 15 жовтня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі (том. 1 а. с. 197-198).

13 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди нежитлових приміщень, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався передати ФОП ОСОБА_1 нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 за плату на строк встановлений цим договором (том 1, а. с. 8-10).

В п. 1.2. договору оренди нежитлових приміщень вказано, що приміщення надається в користування строком на 364 календарних дні з моменту підписання сторонами цього договору, при цьому строк «364» календарних дні закреслено та виправлено на «30» календарних днів.

Згідно п. 1.5. договору приміщення передається з метою використання його під салон краси.

Відповідно до п. 6.1. договору оренди нежитлових приміщень, сума орендної плати в місяць по даному договору встановлюється в розмірі 7 000,00 грн.

Згідно п. 6.2. договору, орендна плата нараховується з дня підписання сторонами цього договору і до дня повернення орендарем приміщень орендодавцю по відповідному акту приймання-передачі, відповідно до п. 6.1 цього договору.

Відповідно до п. 6.3. договору, орендар здійснює оплату орендних платежів щомісяця до 15 числа поточного місяця готівкою або на розрахунковий рахунок орендодавця в гривнях.

Згідно п. 6.5. договору, за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, включаючи день платежу.

Відповідно до п. 7.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 364 днів, а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього договору.

Відповідно до п. 7.6. договору, цей договір припиняється у випадку закінчення строку, на який його було укладено; загибелі приміщення; розірвання або відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим договором; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; розірвання договору (в т. ч. відмови від договору) у випадках, передбачених чинним законодавством; та в інших випадках, прямо передбачених законодавством України.

Згідно п. 7.7. договору, в разі припинення цього договору орендар зобов`язаний передати приміщення негайно, якщо інше не встановлено цим договором або імперативними нормами чинного законодавства.

Згідно довідок ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 сплачувала на рахунки ОСОБА_2 , встановлену договором оренди нежитлових приміщень від 13 вересня 2016 року, орендну плату, останній платіж за вказаним договором було здійснено 15 квітня 2017 року (том 1, а. с. 111-120).

17 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Начальника КП «БУЖКГ» ОСОБА_3 з заявою про відключення кабеля живлення, який живить салон краси «For You» (том 1, а. с. 143).

Згідно акту технічної перевірки розрахункового засобу обліку електричної енергії 220/380 В. № 289546 від 22 червня 2017 року, складеного представниками ПАТ «Київобленерго», електропостачання нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , було припинено о 11:42 год. (том 1, а. с. 82).

07 серпня 2017 року ОСОБА_2 надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відмову від договору оренди нежитлових приміщень від 13 вересня 2016 року та звільнення приміщення, яке остання отримала 10 серпня 2017 року.

18 серпня 2017 року ОСОБА_1 надіслала на адресу ОСОБА_2 відмову від вимоги припинення договору оренди та звільнення приміщення (том 1, а. с. 13).

Згідно відповіді КП Бучанського управління житлово-комунального господарства Бучанської міської ради на заяву ОСОБА_2 від 29 серпня 2017 року працівниками електродільниці підприємства проведено обстеження електромереж будинку за адресою АДРЕСА_1 - абонент до даних мереж не підключений (том 1, а. с. 186).

Відповідно до рахунку-фактури за спожиту електричну енергію № за березень 2018 року від 28 березня 2018 року нарахування за березень 2018 року становить 17 417,60 грн. (том 1 а. с. 83-85).

04 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Начальника КП «БУЖКГ» ОСОБА_3 з заявою про припинення незаконного підключення ФОП ОСОБА_1 до внутрішньобудинкової електромережі (том 1, а. с. 86-87).

05 квітня 2018 року представниками енергопостачальника ПАТ «Київобленерго» було складено акт про недопуск 0504/1, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 повідомила, що салон зачинений та не працює, до салону нікого не допустить. 11 квітня 2018 року виконано відключення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в щитовій будинку (том 1 а. с. 88).

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ФОП ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти в розмірі 105 450,09 грн., з яких 77 000,00 грн. основного боргу, 2 114,00 грн. трьох процентів річних, 721,00 грн. інфляційних витрат, 8 197,49 грн. пені та борг за споживчу електроенергію у розмірі 17 417,60 грн.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про повернення нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , судом було відмовлено з тих підстав, що відповідачка ОСОБА_1 звільнила вказане приміщення, відповідно на даний час відпала потреба у задоволені вказаної позовної вимоги.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , в зв`язку з його недоведеністю.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Як було встановлено, спір виник між сторонами з приводу виконання та розірвання договору оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з довідок ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 сплачувала на рахунки ОСОБА_2 , встановлену договором оренди нежитлових приміщень від 13 вересня 2016 року, орендну плату, останній платіж за вказаним договором було здійснено 15 квітня 2017 року (том 1, а. с. 111-120).

Відтак, з травня 2017 року утворилася заборгованість ОСОБА_1 за договором оренди нежитлових приміщень від 13 вересня 2016 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. договору оренди нежитлових приміщень від 13 вересня 2016 року орендодавець зобов`язується забезпечувати безперешкодне користування орендарем приміщення. Не втручатися в господарську діяльність орендаря.

Як було встановлено судом, 17 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Начальника КП «БУЖКГ» ОСОБА_3 з заявою про відключення кабеля живлення, який живить салон краси «For You» (том 1, а. с. 143).

Згідно акту технічної перевірки розрахункового засобу обліку електричної енергії 220/380 В. № 289546 від 22 червня 2017 року, складеного представниками ПАТ «Київобленерго», електропостачання нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , було припинено о 11:42 год. (том 1, а. с. 82).

Як вбачається зі змісту відмови ОСОБА_1 від вимоги припинення договору оренди та звільнення приміщення від 18 серпня 2017 року 22 червня 2017 року Ірпінська РЕС відключила електропостачання до салону, 15 липня 2017 року Ірпінський водоканал відключив постачання води та відрізав каналізацію (том 1, а. с. 13).

Відтак, відключивши електропостачання нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 в порушення умов договору оренди нежитлових приміщень від 13 вересня 2016 року створив умови, за яких ОСОБА_1 не могла використовувати орендоване майно, а тому, враховуючи положення ч. 6 ст. 762 ЦК України, ОСОБА_1 звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане, тобто з моменту відключення електропостачання нежилого приміщення, а саме з 22 червня 2017 року.

ОСОБА_2 не спростовував ті обставини, що до розірвання договору у встановленому законом порядку за його заявою від 17 травня 2017 року було припинено електропостачання приміщення. При цьому він зазначив, що ФОП ОСОБА_1 самовільно підключилася до електропостачання.

Разом з тим, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_1 самовільно підключилася до електропостачання та коли вона вчинила відповідні дії.

Відповідно до п. 7.1. договору оренди нежитлових приміщень від 13 вересня 2016 року цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 364 днів, а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього договору.

Тобто, договір оренди діяв з 13 вересня 2016 року по 12 вересня 2017 року.

ОСОБА_2 в позовній заяві зазначає, що ОСОБА_1 з вересня 2017 року по квітень 2018 року продовжувала займати нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, ОСОБА_2 не було надано суду, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, належних, допустимих та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 з вересня 2017 року по квітень 2018 року продовжувала займати вказане приміщення.

Доводи ОСОБА_2 про те, що знаходження ОСОБА_1 в нежилому приміщенні свідчить заява, яка подана ним до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції України, в якій вказано, що орендар приміщення салону краси «For You» з 2017 року не сплачує орендну плату і не звільняє приміщення, не є належним та допустимим доказом того, що ОСОБА_1 дійсно продовжувала займати орендоване приміщення, а лише свідчить про звернення позивача до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Крім того, як вбачається зі змісту акту про недопуск 0504/1 від 05 квітня 2018 року складеного представниками енергопостачальника ПАТ «Київобленерго», ОСОБА_1 повідомила, що салон зачинений та не працює (том 1 а. с. 88).

Як було встановлено, ОСОБА_1 не мала можливості використовувати об`єкт оренди - нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок порушення своїх обов`язків зі сторони позивача ОСОБА_2 , який припинив електропостачання приміщення.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 використовувала нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з вересня 2017 року по квітень 2018 року та, відповідно, стягувати заборгованість за орендну плату за вказаний період.

09 липня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому зазначила про визнання позову в частині заборгованості по орендній платі в розмірі 7 293,26 грн., з яких 7 000,00 грн. заборгованість по орендній платі за травень 2017 року, 91,00 грн. інфляційні втрати, 53,63 грн. три проценти річних, 148,63 грн. пені. ОСОБА_1 надала суду розрахунок вказаних сум.

ОСОБА_2 в порядку ст. ст. 12, 13 ЦПК України не було спростовано правильність даного розрахунку.

Відповідно положень ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи часткове визнання ОСОБА_1 позову, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 7 293,26 грн., з яких 7 000,00 грн. заборгованість по орендній платі за травень 2017 року, 91,00 грн. інфляційні втрати, 53,63 грн. три проценти річних, 148,63 грн. пені, підлягають задоволенню.

ОСОБА_2 в позовній заяві також зазначає, що ОСОБА_1 після відключення енергопостачання вказаного нежилого приміщення 22 червня 2017 року, самовільно підключилася до електромережі, в зв`язку з чим виникла заборгованість за електроенергією у розмірі 17 417,60 грн.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів коли саме та ким було здійснено повторне підключення приміщення до електромережі, за який саме період обліковується заборгованість та, що саме з вини ОСОБА_1 така заборгованість виникла.

При цьому, як вбачається зі змісту відповіді КП Бучанського управління житлово-комунального господарства Бучанської міської ради від 29 серпня 2017 року на заяву ОСОБА_2 працівниками електродільниці підприємства проведено обстеження електромереж будинку за адресою АДРЕСА_1 - абонент до даних мереж не підключений (том 1, а. с. 186).

Відтак, у суду першої інстанції біли відсутні підстави стягувати з ОСОБА_1 заборгованість за електроенергію у розмірі 17 417,60 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Пред`явлення вимоги про відшкодування неотриманих доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів повинні враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх отримання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 51/250.

Отже, одержаний прибуток (не одержаний дохід, упущена вигода) - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, заснована на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (або інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків або зменшити їх, збиток з боржника не стягується.

Так, розрахунок упущеної вигоди, який наводить позивач за зустрічним позовом не містить будь-яких обґрунтувань саме упущеної вигоди. По-перше: будь-який доход ФОП є мінливим, пов`язаний з наявністю чи відсутністю клієнтів та організацією роботи самого ФОП та саме з огляду на це не може бути взагалі розцінене як упущена вигода.

ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що кошти в розмірі 56 136,00 грн. є саме упущеною вигодою.

Також ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що майно, яке є її особистою власністю, а саме: крісло «Лотос» гідравліка, хром хрестовина, стойки 080-3 вартістю 3 840,00 грн.; крісло «Араміс» хром хрестовина стойки 080-3 вартістю 1 840,00 грн.; диван «Доміно» одинарний 080-3 в кількості 2 одиниць вартістю 2 240,00 грн.; табурет Т-7 хром хрестовина з підніжкою колеса, срібло голографік вартістю 560,00 грн.; табурет майстра - червоний, 2 одиниць вартістю 1 500,00 грн.; стіл манікюрний - білий вартістю 1 500,00 грн.; лабораторія - шафа - білий вартістю 3 000,00 грн.; шафа - ДСП вартістю 2 500,00 грн.; мийка перукарська вартістю 11 500,00 грн.; солярій вартістю 50 000,00 грн.; рецепшин ДСП - червоний вартістю 6 500,00 грн.; пуф майстра педикюрний вартістю 950,00 грн.; ширма ДСП вартістю 2 500,00 грн.; кушетка косметологічна вартістю 5 200,00 грн.; робоче місце « Нержавійка » з підножником, шнур 2 метра полка чорна кромка біла вартістю 4 500,00 грн.; стіл журнальний, колеса ДСП в кількості 2 одиниць вартістю 1 000,00 грн.; візок перукарський 3015 в кількості 2 одиниць вартістю 6 000,00 грн., знаходиться у ОСОБА_2 .

Відео, яке було надано ОСОБА_1 в суді першої інстанції, не є належним, допустимим та достовірним доказом, в розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України, того, що вищевказане майно знаходиться у ОСОБА_2 , оскільки, як зазначає ОСОБА_1 , відео зняте та висвітлює обставини 2015 року, які жодним чином не відносяться до обставин 2017 року, тобто не можуть жодним чином їх підтверджувати чи спростовувати.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Таким чином, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2019 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 13 вересня 2016 року в розмірі 7 293,26 грн.

Відповідно, з урахуванням ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає також скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Пропорційно до задоволених вимог, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 72,97 грн. судового збору, а з ОСОБА_2 - 1472,29 грн. судового збору сплаченого ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, в порядку вирішення питання про розподіл судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 399,32 грн. судового збору.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про повернення нежилого приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 , сторонами оскаржено не було, а тому у суду апеляційної інстанції згідно положень ст. 367 ЦПК України відсутні підстави для перегляду ухвали в цій частині.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Коляди Анатолія Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов`язання повернути приміщення та стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди нежитлових приміщень від 13 вересня 2016 року в розмірі 7 293,26 грн.

В іншій частині позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 399,32 грн.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11 червня 2020 року

Суддя-доповідач

Судді