Єдиний унікальний номер 448/46/20
Провадження № 2-н/448/6/20
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
06.03.2020 року м.Мостиська
Представник заявника ТзОВ "Львівгаз Збут" Станько М.М. звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, в якій посилається на те, що боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є споживачем природного газу, який надається ТОВ «Львівгаз збут», за місцем їх проживання та використовують такий для побутових потреб.
Розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу, вважаю, що у видачі судового наказу необхідно відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно із ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ч.1 та ч.2 ст.163 ЦПК України
Правилами ст.163 ЦПК України встановлено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, а п.3 ч.3 цієї ж статті встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Статтями 160, 161, 163, 165 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, зокрема, про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
У заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Отже, представником заявника подана заява про видачу судового наказу за вимогою, передбаченою п.3 ч.1 ст. 161 ЦПК України, згідно якої судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Так, за п.4 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинні бути зазначені вимоги заявника та обставини на яких вони ґрунтуються.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до п.5 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику розгляду заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23.12.2011р. - до заяви про видачу судового наказу додаються оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують матеріально-правову вимогу заявника.
Крім того, згідно п.13 вищевказаної Постанови, - якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК) судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.
Представник заявника ТзОВ "Львівгаз Збут" Станько М.М. просить видати судовий наказ про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (заборгованість за спожитий природний газ) із боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Однак, до заяви про видачу судового наказу не додано копії договору, укладеного із боржником ОСОБА_1 в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, як і доказів про фактичне постачання та отримання боржником таких послуг, а також про застосовані тарифи, правильність та безспірність розрахунків до заяви про видачу судового наказу заявником не долучено, а також доказів того, що інші споживачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надали свою письмову згоду на укладення вказаного договору. Крім того, як вбачається із заяви про видачу судового наказу поданої заявником, розрахунок інфляційних витрат та 3 відсотків річних проведено за період з 01.01.2017р. по 21.10.2019р., однак згідно поданої таблиці, такий проведено за період 01.01.2017р. по 31.08.2019р., і з 11.12.2016р. по 10.08.2019р. відповідно, що викликає сумніви у правильності проведення таких.
Долучення до заяви ТзОВ «Львівгаз збут» від 11.10.2019 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам», вищеописаного недоліку не усуває.
Більше того, у пункті 1.3 Розділу 1 Типового договору зазначено, що фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ.
Однак, до заяви не долучено доказів направлення боржнику заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до договору постачання, а також докази оплати останньою послуг за поставлений природній газ (квитанції, яка б підтвердила сплату споживачем за послуги, що надані заявником та відповідно факт укладення договору).
Так, до заяви долучено лише довідку про фінансовий стан абонента (розрахунок заборгованості за спожитий природний газ) та копію довідки з місця проживання, виданої старостою виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області від 11.07.2019р. №923 і акт про припинення газопостачання від 26.04.2017р.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області, боржник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи наведене вважаю, що, оскільки представником заявника не доведено факт того, що боржник ОСОБА_3 є власниками житла за адресою: АДРЕСА_2 , чи є споживачем послуг з газопостачання наданих ТзОВ «Львівгаз збут» за вказаною вище адресою, так як значиться зареєстрованою за іншою адресою, а із долученої до матеріалів справи довідки про склад сім`ї, виданої старостою виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області від 11.07.2019р. №923 не зазначено точної адреси місця проживання боржників (не заначено вулиці та номеру будинку), а тому суд приходить до висновку, що із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу щодо боржника ОСОБА_3 .
Відповідно до вимог ч.2 ст.167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Виходячи з вищенаведеного, вважаю, що у видачі судового наказу за заявою ТзОВ «Львівгаз збут» слід відмовити, відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.
Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Згідно з ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
А тому, відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України внесена сума судового збору стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» не повертається.
Керуючись ст.ст.164-167, 260-261, 353 ЦПК України, -
Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природній газ, 3% річних та інфляційних втрат із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.
Відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Відповідно ст.ст. 353, 354, п.п.п.15.5 пп.15 п. 1 Розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України, ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через Мостиський районний суд Львівської області) шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання даної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В.Кічак

Ухвала суду набрала законної сили „__ ___________ 20__ р.

Суддя Ю.В.Кічак