Провадження № 2/760/198/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 березня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом та просила суд визнати за нею право власності на 1/2 кімнати у квартирі спільного заселення, тобто на 18/200 частин загальної площі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що їй на праві власності належить 1/2 кімнати у квартирі спільного заселення, тобто 18/200 частин загальної площі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , інша 1/2 частина кімнати у квартирі спільного заселення належала її матері, про що свідчить інформаційна довідка комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.02.2019 КВ-2019 №6262.

За змістом даної інформаційної довідки за даними реєстрових книг Бюро, кв. АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована: - 18/100 частин за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським електровагоноремонтним заводом 04.06.1998 р. (розпорядження №325).

ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивача, померла. Після її смерті позивач виявила відсутність оригіналу свідоцтва на право власності на вказане вище житло, тобто оригінал правовстановлюючого документу нею був втрачений.

З метою відновлення свідоцтва про право власності на житло позивач звернулася до ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод», де їй було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва та повідомлено, що будь-яка документація на підприємстві відсутня, оскільки згідно рішення Київської міської ради від 03.03.1999 р. №185/286 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчих житлових будинків» житловий фонд разом з вбудованими, прибудованими та вбудовано-прибудованими приміщеннями, у тому числі будівля за адресою АДРЕСА_3 , з усією документацією був переданий до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

29.05.2019 позивач звернулася з заявою про видачу дубліката правовстановлюючого документу на вказане житло до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, де їй також було повідомлено, що видати дублікат свідоцтва про право власності на житло за вказаною адресою без приватизаційної справи на квартиру АДРЕСА_2 немає можливості, оскільки при передачі даного будинку до сфери управління та обслуговування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації (Залізничної районної державної адміністрації), відомство Київський електровагоноремонтний завод не передавало приватизаційну справу по квартирі АДРЕСА_4 у зазначеному будинку.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на житло позбавляє можливості розпоряджатися своєю власністю.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.11.2019 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» про визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач в судове засідання не зьявилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином. При цьому, від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої останній позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не відом.

Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, відповідно до ст.ст.223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.316 та ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1 та 2 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що Київським електровагоноремонтним заводом згідно з розпорядженням від 4 червня 1998 року №325 було видано свідоцтво на право власності на житло, яке посвідчує, що ОСОБА_2 та члену її сім`ї ОСОБА_1 належить на праві власності в рівних долях кімната у квартирі спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 18/100 частини загальної площі даної квартири.

ОСОБА_2 є матір`ю позивача, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим 21 вересня 1982 року відділом РАГС Залізничного району м. Києва /а.с. 15/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 , виданим 17 вересня 2018 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві /а.с. 16/.

Свідоцтво про право власності на житло, видане Київським електровагоноремонтним заводом 04.06.1998 р. (розпорядження №325) позивачем було втрачено. З приводу втрати свідоцтва позивач зверталась із заявою до Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, на що останнім їй було рекомендовано для поновлення вказаного документа звернутись за місцем його видачі /а.с. 19, 20/.

З метою отримання правовстановлюючого документа на житло позивач зверталася як до органу приватизації, на підставі розпорядження якого було видано свідоцтво, так і до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, якими в видачі дубліката свідоцтва було відмовлено.

З листа ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» №930/ГФЮ/19 від 10.06.2019 /а.с. 21/ вбачається, що будь-яка документація на підприємстві відсутня, оскільки згідно рішення Київської міської ради від 03.03.1999 р. №185/286 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчих житлових будинків» житловий фонд разом з вбудованими, прибудованими та вбудовано-прибудованими приміщеннями, у тому числі будівля за адресою АДРЕСА_3 , з усією документацією був переданий до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Пунктом 1 рішення Київської міської ради від 03.03.1999 р. №185/286 та пунктом 32 Додатку до рішення Київської міської ради від 03.03.1999 р. №185/286 передбачено прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передати до сфери управління Залізничної районної державної адміністрації жилий будинок АДРЕСА_3 , у тому числі вбудовані нежилі приміщення /а.с. 22-25/.

Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація листом №108-8578 від 24.06.2019 /а.с. 26/ повідомила позивача, що видати дублікат свідоцтва про право власності на житло за вказаною адресою без приватизаційної справи на квартиру АДРЕСА_2 немає можливості, оскільки при передачі даного будинку до сфери управління та обслуговування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації (Залізничної районної державної адміністрації), відомство Київський електровагоноремонтний завод не передавало приватизаційну справу по квартирі АДРЕСА_4 у зазначеному будинку.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2020 зобов`язано Солом`янську районну у м. Києві державну адміністрацію надати суду належним чином завірену копії приватизаційної справи та копії свідоцтва про право власності стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на що Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація листом №108-1546 від 10.02.2020 повідомила, що надати запитувані в ухвалі суду копію приватизаційної справи та копію свідоцтва про право власності на квартиру немає можливості через відсутність /а.с. 84/.

Відповідно до інформаційної довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2019 №6262 від 26.02.2019 /а.с. 18/, згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована: - 18/100 частин за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським електровагоноремонтним заводом 04.06.1998 р. (розпорядження №325).

В матеріалах справи також наявна копія Свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським електровагоноремонтним заводом 04.06.1998 р. (розпорядження №325), згідно з яким позивачці та ОСОБА_2 належить на праві власності в рівних долях кімната у квартирі спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 18/100 частини загальної площі даної квартири /а.с. 13/.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24 червня 2015 року №6-318цс15, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 07 жовтня 2015 року по справі №6-1622цс15 зазначила, що відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст.335, 376 ЦК України.

У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1. ст.328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Право власності позивачки на1/2 кімнати у квартирі спільного заселення, тобто на 18/200 частин загальної площі даної квартири, підтверджується наданими нею доказами, приведеними вище, які відповідають вимогам ст.ст.77, 78 ЦПК України.

Враховуючи вище викладене, втрату правовстановлюючого документа на житло, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст.10, 12, 13, 76-81, 141, 258, 263-265, 273, 280, 284, 289 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 кімнати у квартирі спільного заселення, тобто на 18/200 частин загальної площі квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко