Справа № 2-4483/11
Провадження № 4-с/487/56/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2020 року Заводський районний суд м.Миколаєва у суладі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря Полінкевич К.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., стягувач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., стягувач по справі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якій просили визнати неправомірними постанови приватного виконавця Куліченко Д.О. від 20.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61621385 та №61620421 та про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки, а саме двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на корить ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26.03.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Факторинг».

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали 01.04.2020 року та 30.03.2020 року копії постанов приватного виконавця Куліченко Д.О. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №4483/11 виданим 25.05.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва про звернення стягнення на майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та є предметом іпотеки і належить на праві приватної власності заявникам на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке є фактором на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 27.05.2011 року та договору про відступлення прав вимоги № б/н від 27.05.2011 року, укладених між ПАТ «ОТП Факторинг Україна» та стягувачем. На думку заявників вищезазначена постанова приватного виконавця є протиправною у зв`язку з тим, що строк пред`явлення виконавчого документу для стягувача сплив ще 29.01.2017 року, а посвідчення приватного виконавця № 0023 діє тільки з 01.06.2017 року, виконавець здійснив заходи примусового виконання рішення суду з порушенням порядку, встановленого виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження». Вказані обставини змушують заявників звернутись до суду з даною скаргою.

До судового засідання скаржники не з`явились, надали до суду заяву, у якій просили розглядати скаргу у їх відсутність, вимоги скарги підтримали.

Приватний виконавець Куліченко Д.О. та представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до судового засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 22.07.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CrL-SME400/55/2008 від 26.03.2008р. на загальну суму 1 239 583,69 грн., шляхом звернення стягнення на майно передане в іпотеку згідно іпотечного договору за №РМ-SME400/55/2008 від 26.03.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., а саме на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане Фондом комунальної власності миколаївської міської ради 09.03.2006р.

25 травня 2016 року Заводським районним судом м.Миколаєва було видано виконавчий лист на підставі рішення суду від 22.07.2013 року.

20 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61621385 на підставі виконавчого листа №4483/11 від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_1 .

20 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61620421 на підставі виконавчого листа №4483/11 від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_2 .

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 447 ЦПК України передбачає право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, на думку суду, у даному випадку, права боржників постановами про відкриття виконавчих проваджень не порушені, оскільки приватний виконавець може здійснювати дії, спрямовані на встановлення, чи підпадає їх майно під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", чи наявне інше майно чи кошти у боржників.

Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року справі №308/3270/17, встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона щодо звернення стягнення на майно боржника стосується заходів примусового виконання рішень (конкретних дій, спрямованих державним виконавцем на виконання рішення суду), а не дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження. Відкриття виконавчого провадження засвідчує обставини пред`явлення виконавчого документа до виконання та є юридичним фактом, з яким пов`язується обчислення перебігу строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки, судом не встановлено порушень законодавства, які б призвели до порушення прав та свобод заявника при винесені оскаржуваних постанов про відкриття виконавчих проваджень зі сторони приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., тому суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України , Законом України «Про виконавче провадження», Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., стягувач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до або через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи або без участі учасників зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту вказаного судового рішення, але не пізніше закінчення строку карантину.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.О. Гаврасієнко