Дата документу 16.11.2020
Справа № 320/6344/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

представника третьої особи - Гнєдашової Н.Г., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідача на її користь понесені по справі судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30 квітня 2011 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року шлюб було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Деякий період після припинення шлюбних відносин, приблизно до кінця 2015 року, відповідач інколи спілкувався з дочкою, в тому числі він мав можливість спілкування з дитиною і за місцем його проживання. Однак, після того, коли він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, в той час, коли малолітня дочка сама знаходилася в його помешканні, він фактично перестав проявляти інтерес до спілкування та виховання дочки. Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.01.2016 встановлено, що ОСОБА_2 13.11.2015 приблизно о 02-00 годині, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, будучи в стані алкогольного сп`яніння, заволодів транспортним засобом марки ЗАЗ 110207 Таврія, 2002 року випуску. Напередодні вказаних вище подій відповідач забрав дитину з ночівлею за місцем його проживання, і, як з`ясувалося, залишив чотирирічну дитину вдома саму вночі, скоїв злочин в стані алкогольного спяніння. Про те, що дочка залишилася вдома у відповідача одна, без догляду дорослих, позивач дізналася тільки вранці і одразу забрала її. Таким чином, відповідач, крім того, що в присутності малолітньої дитини вживав разом із сторонніми особами в своїй квартирі алкогольні напої, ще і проявив повну байдужість до дочки, залишивши її вночі дома одну.

Після цих подій, а також після того, як в присутності дитини, ще до розлучення відповідач неодаразово вчиняв відносно позивача фізичне насильство, дочка відмовилась спілкуватися з батьком. Більш того, сукупність усіх описаних вище подій негативно вплинули на психологічний стан дитини, вона лякається навіть від згадування в її присутності про рідного батька.

Незадовільний стан здоров`я дитини став підставою для неодноразових звернень за медичною допомогою до невролога та психолога. Вона разом з дочкою відвідувала дитячого психолога і за висновками спеціаліста рідкі зустрічі з батьком пагубно впливають на стан здоров`я дитини, внаслідок нервових потрясінь порушується її психічний стан, загострюються хронічні захворювання. З викладених вище причин вона навіть зверталася з письмовою заявою до директора ДНЗ № 99 «Зірочка» про те, щоб дочку не віддавали батькові, оскільки на той час вона вже звернулася до органу опіки та піклування зі заявою про визначення батькові часу зустрічей з дитиною, однак таку заяву в неї відмовилися приймати. І через відмову в прийнятті заяви органом опіки та піклування вона вимушена була звернутися з вказаною вище заявою до директора ДНЗ № 99 «Зірочка», щоб хоч як-то мати можливість контролювати дні та часи зустрічей відповідача з малолітньою дочкою і бути впевненою, що такі зустрічі відбуваються, коли відповідач не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідач і раніше не цікавився станом здоров`я дочки, успіхами в школі та не вітав зі святами, а протягом останніх двох років взагалі перестав приділяти увагу дитині.

Дочка з вересня 2018 року навчається на курсах англійської мови, відвідує заняття вокалом в студії «Центр культурно-мистецького розвитку «Дівойс» з вересня 2017 року, однак відповідач жодного разу протягом вказаних періодів навчання не поцікавився успіхами дочки, не відвідував відкриті уроки з англійської мови, не бував на концертах.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 12.07.2019 дитина проживає разом з матір`ю та вітчимом, характеризується позитивно, батько не бере участь у вихованні своєї доньки та не з`являється за її місцем проживання протягом двох років. Аналогічна характеристика видана за місцем навчання дочки МЗОШ № 1.

Керівниками курсів англійської мови та студії вокалу надані також довідки, які підтверджують, що відповідач протягом тривалого періоду не приймає участь в житті дитини, не цікавиться успіхами, не супрводжує дитину на заняття.

Всіма вищевказаними характеристиками та довідками підтверджується, що вона піклується про дочку, приділяє належну увагу її вихованню. Нею створені всі умови для проживання, виховання та гармонійного розвитку дитини.

Вказані дії відповідача, у відповідності до вимог до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 , тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Мелітопольського місьркайонного суду від 09.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

30.09.2019 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовної заяви повністю та у стягненні з нього судових витрат. В обґрунтування посилався, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підкріпленими належними доказами, і ґрунтуються виключно на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору. З часу припинення між сторонами шлюбних відносин (05 січня 2014 року) їх донька проживає разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 . Твердження позивача, що після припинення шлюбних відносин він інколи спілкувався з дочкою та фактично перестав проявляти інтерес до спілкування та виховання дочки після скоєння кримінального правопорушення, - не відповідає дійсності. Весь цей час він приділяв увагу дитині, спілкувався, відвідував її. Вітав доньку зі святами, дарував подарунки, приймав участь у дитячих святах, що проходили у дитячому садочку, дитячій школі мистецтв та інших закладах. Також він щиросердно розкаюється у скоєному кримінальному правопорушенні. Станом на даний час на обліку Мелітопольського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області не перебуває згідно ч.1 ст. 89 Кримінального кодексу України, є таким, що не має судимості.

Заперечує повністю викладену позивачкою ситуацію стосовно залишення дитини вдома одною, без догляду дорослих. В період вказаних подій він проживав разом, однією сім`єю із громадянкою ОСОБА_6 . Саме ця жінка разом зі ним гралася з донькою, вкладала в той день дитину спати. Саме вона в той час, коли він вийшов з дома, залишилася разом з нею. Після затримання, приблизно о 3:00 ночі, він зробив телефонний дзвоник своїй матері та повідомив про те, що сталося з метою забезпечення піклування його матері про його доньку. Заперечує твердження позивачки щодо вчинення ним відносно неї насильницьких дій, оскільки це не відповідає дійсності.

Стосовно посилання позивачки на звернення до директора ДНЗ 399 «Зірочка», він повністю заперечує викладену інформацію і зауважує, що позивачка посилається на застарілі події дворічної давнини. До позовної заяви позивачкою була надана копія її особистої заяви до ДНЗ «Зірочка», яка датована 11.12.2017. Із заяви вбачається, що позивач зловживає своїми правами, як матері, вона взяла на себе право всупереч вимогам законодавства одноособово визначати, чи має він право на спілкування та побачення з донькою. Вона вирішила перекласти на керівника дошкільного закладу вирішення питання, хто з батьків має право брати участь у житті дитини. Позивачка не усвідомлювала, що вирішення надання батькові можливості бачитися з дитиною не є юрисдикцією завідуючої. Дана заява, як вбачається, не була навіть зареєстрована спеціалістами ДНЗ №99 «Зірочка». Також зазначає, що вихователі групи, яку відвідувала його донечка у ДНЗ «Зірочка» надали інформацію про його участь в житті дитини. Крім того, надає копії сплачених ним квитанцій за період 2014 - 2017 роки за відвідування дитячого садку його дочкою, що свідчить про факт, що він, як батько, завжди піклувався про розвиток та навчання своєї дитини. Позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення ним від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, винної його поведінки у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, що безумовно свідчило про злісне ухилення від виховання та утримання дитини. Навпаки, позивачка сама перешкоджає йому у побаченнях з дочкою.

В позовній заяві позивачка плутається у свідченнях, щоб визначити час - скільки років він не займається вихованням донечки. У 12 абзаці вказує, що він протягом останніх двох років перестав приділяти увагу дитині, у 14 абзаці вказує, що він не займається вихованням протягом майже п`яти років. Старший по будинку ОСОБА_7 у характеристиці від 12.07.2019, що надана позивачкою до позовної заяви, вказує, що він не з`являюся за місцем проживання донечки протягом двох років. Вважає, що ОСОБА_7 навряд чи може достовірно казати про невідвідування ним дому протягом двох років. Тому просить суд скептично відноситись до характеристики тому, що старший по будинку не є всебічно обізнаним про особисте життя мешканців дому, він особисто не має можливості постійно спостерігати за життям кожної сім`ї, в тому числі за родиною ОСОБА_1 .

Щодо посилання позивачки на характеристику доньки, виданою МЗОШ№1. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2019 року, справа № 465/3 694/14-ц, зазначається, що невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від їх обов`язків. Вказує, що відвідував МЗОШ №1 влітку 2019 року та мав розмову із завучем школи, був присутній на святі 1 дзвоника 02 вересня 2019 року та нещодавно мав зустріч із класним керівником - ОСОБА_8 , яка відмовилася надати йому інформацію стосовно дитини, керуючись інформацією, що відносно нього є заява у Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області. Також у нього було звернення до соціального педагога МЗОШ №1 в ході якого ним була детально описана ситуація, що склалася між ним, донькою та позивачкою та висловлено прохання врегулювати ситуацію в межах повноважень.

Стосовно посилання позивачки про вжиття нею всіх необхідних заходів для досудового врегулювання даних правовідносин ,заперечує дане посилання в повному обсязі. Позивачкою не надано жодного документу, який би це зазначав. Він, в свою чергу, визнає та щиро розкаюється у тому, що певний час не спілкувався з донечкою. Такі обставини настали поза волею і без його винної поведінки. Він не мав можливості спілкуватися з дочкою через категоричне заперечення позивачки проти цього.

Також вказує, що намагався домовитися з позивачкою щодо зустрічей з донькою, однак вона не відповідає на його звернення.

Ухвалою Мелітопольського місьркайонного суду від 07.10.2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали повністю позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Також зазначали, що після подання позову до суду позивач прийшов до школи, де навчається донька. Коли дитина побачила батька, в неї сталася істерика, тому виникла потреба у залученні вчителя і психолога. Тільки після приходу матері дитина заспокоїлася. В середині літа 2019 року батько звернувся до органу опіки для визначення днів та місця зустрічей з донькою. Позивач не зверталася до органу опіки та піклування з приводу ухилення батька від виконання батьківських обов`язків щодо дитини. В 2017 році відповідач був на дні народженні доньки, восени 2017 року забирав з дитсадка. Позивач прохала вихователів повідомляти її, коли батько забиратиме доньку, оскільки одного разу відповідач забрав дитину до себе додому, пообіцяв, що приведе її у визначений час, однак не врахував режиму дня доньки.

У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідач пояснював, що відносини з позивачкою стали погіршуватися з 2017 року. Причин відмови у зустрічах з донькою йому ніхто не повідомляв. Протягом одного року донька почала погано реагувати на нього. Станом на листопада 2019 року з донькою не спілкувався півтора року, оскільки позивачка одружилася, перестала з ним спілкуватися та відповідати на дзвінки, періодично він випадково бачив доньку. Вважає, що доньку потрібно поступово привчати до себе. Підтверджує, що були випадки, коли він грубо висловлювався на адресу позивачки у присутності доньки, але фізичного насильства не застосовував.

Від представника третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Гнєдашової Н.Г. до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності. Крім того, просить долучити до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 18.06.2020 року №104/12 «про затвердження висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 » та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що позивачка- його співмешканка, відповідач- колишній чоловік його співмешканки. З ОСОБА_1 та її донькою вони познайомилися два роки тому, почали проживати разом. Дитина почала називати його батьком. Відповідач участі у вихованні дитини не приймав. Донька розповідала, що рідний батько ображав її мати.Коли донька зустрічалася з батьком, в неї з`являвся страх, вона не хотіла з ним зустрічатися, в неї почався рецидив енурезу, у зв`язку з чим вона стояла на обліку у психолога, невролога. Це почалося на фоні зустрічей з батьком. Два роки батько взагалі був відсутній у житті доньки. Потім він виявив намір зустрічатися з донькою, на що остання відповіла, що не бажає з ним зустрічатися. У дитини є повноцінна сім`я, вона не потребує батька. Донька каже про те, що не бачить сенсу спілкуватися з батьком.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що позивач друг його сім`ї, з відповідачем він не знайомий. Батько доньки ОСОБА_1 , зі слів останньої, одного разу викрав доньку, попросив її взяти до себе, однак не повернув ,як домовлялися, не виходив на зв`язок, коли дитину почали шукати. В листопаді 2015 році він зустрів ОСОБА_1 , яка розповіла йому про те, що ОСОБА_2 попросив в неї взяти ночувати до себе доньку. Однак донька залишилася одна, а ОСОБА_2 затримала поліція. ОСОБА_1 забирала доньку у матері ОСОБА_2 , які забрали її до себе після дзвінка ОСОБА_2 . В результаті поведінки ОСОБА_2 у ОСОБА_5 почався енурез. Зараз ОСОБА_1 проживає з ОСОБА_14 , у них гарні взаємовідносини між собою та у ОСОБА_14 з ОСОБА_5 . ОСОБА_14 може у подальшому удочерити ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що позивач- її сусідка, відповідача вона не знає. Три роки тому ОСОБА_1 повернулася з донькою проживати до батьківської квартири. Відповідача вона за ці три роки не бачила за місцем проживання ОСОБА_1 . З ОСОБА_5 вона іноді спілкується, та вона їй колись казала, що вона не хоче їхати до тата. Це було приблизно 1,5 роки тому. Зараз ОСОБА_5 вона бачить або з ОСОБА_1 або. з ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_1 була одружена з ОСОБА_2 , вона жодного разу його не бачила, ОСОБА_1 сама з донькою приходила до матері.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що працює у гімназії № 1 вчителем початкових класів. Варвара навчається в цій школі. Знайома з її матір`ю, батька не знає, бачить вдруге. Одного разу у вересні 2019 року до школи прийшов батько ОСОБА_5 разом з адвокатом та запропонували свою допомогу в класі, однак ОСОБА_5 його сильно злякалася. Вона виводила дітей на вулицю до батьків, деяких дітей відводила у групу продовженого дня. ОСОБА_5 в цей час залишилася у класі. Коли вона повернулася, побачила відповідача разом з адвокатом, ОСОБА_5 в цей час кричала та плакала, просила не віддавати її батькові, тремтіла. Він не казав, що хоче її забрати. Вона запропонувала батькові прийти іншого разу, воли ОСОБА_5 не буде. Однак після цього він більше не приходив. Після цього випадку з дівчинкою спілкувалася психолог школи, та вона не змогла пояснити причину такої реакції дитини. Мати ОСОБА_5 та вітчим завжди приводять її до школи, приймають участь у її шкільному житті.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що сторін по справі знає більше десяти років, вони кумов`я. Раніше відвідували один одного, з дітьми гуляли. Одного разу ОСОБА_5 привела до них позивачка і дитина знаходилася в них вдома до 23.30 год., чому до ОСОБА_2 її не відвели, йому не відомо. Йому відомо, що в той період коли ОСОБА_2 притягнули до кримінальної відповідальності він мав відносини з дівчиною. Вночі коли ОСОБА_2 затримала поліція, ОСОБА_5 забрала до себе бабуся. Останні три роки ОСОБА_2 з ОСОБА_5 не спілкувався, бо йому перешкоджали у зустрічах з донькою. Одного разу він з ОСОБА_2 приїхали на площу для того, щоб дочекатися коли йому передадуть ОСОБА_5 , однак ніхто не приїхав.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що вони товаришують з ОСОБА_2 . Знав сторін раніше як пару, вони кохали один одного, і після народження доньки. Після розірвання шлюбу донька часто проводила час з батьком. Одного разу ОСОБА_2 приїздив до нього в гості додому. Він проживає по вул. Брив-ла-Гайард. Коли він проводжав ОСОБА_2 на маршрутку, той згадав, що забув у ОСОБА_1 якусь річ. Вони вдвох піднялися до квартири, де мешкала ОСОБА_1 з донькою. Двері ніхто не відчинив. З-за дверей вони почули стогін дитини, їй на той момент було років чотири. Вони зрозуміли, що вона одна знаходиться в квартирі. Вона підійшла до дверей і сказала, що їй страшно. ОСОБА_2 сказав, що буде чекати біля дверей. Хвилин через десять він додзвонився до ОСОБА_1 . Також була ситуація десь восени-взимку. Він був у гостях у ОСОБА_2 , йому в цей час подзвонила ОСОБА_1 та попросила приїхати до ОСОБА_5 . ОСОБА_1 вже була біля таксі, дитина одна. Через годину-півтори вона не приїхала. Десь близько 22.30 год. ОСОБА_2 почав їй дзвонити. Потім ОСОБА_1 приїхала, була вона вдягнена у вечірню сукню. З 2017 року ОСОБА_1 перешкоджала зустрічам ОСОБА_2 з донькою, заходилися якісь причини, що вона зайнята, то щось ще. ОСОБА_2 не бив ОСОБА_1 . Зі слів ОСОБА_2 , донька була ним налякана. Восени 2019 року ОСОБА_2 ходив на танцювальний гурток, щоб побачитися з ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вони з відповідачем разом співмешкали однією сім`єю близько двох років, з червня 2015 року по літо 2017 року. Того вечора, коли відповідача затримала поліція, вони втрьох готували вечерю вдома. Потім до ОСОБА_2 прийшов знайомий і вони разом вживали алкогольні напої. Вона разом з ОСОБА_5 дивилися мультики, а потім заснули. Згодом її розбудив ОСОБА_2 і сказав, що піде проведе товариша. Вранці вона прокинулася і виявила, що ОСОБА_2 нема вдома, на дзвінки він не відповідає. Потім прийшла мати ОСОБА_2 , а вона пішла на роботу. ОСОБА_2 до ОСОБА_5 ставився дуже добре, дарував їй подарунки, вибирав сережки. Після ухвалення вироку відносно ОСОБА_2 , вони зустрічалися з ОСОБА_5 . Утрьох вони часто бували на природі, гуляли в парку.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона матір відповідача. 13 листопада 2015 року о 03 ночі їй подзвонив ОСОБА_2 , повідомив, що в він в міліції, а ОСОБА_10 разом з ОСОБА_5 вдома. А вранці Ані потрібно на роботу. Вона вранці о 07-08 годині поїхала додому до ОСОБА_2 , відчинила двері ключами. ОСОБА_10 та ОСОБА_5 були вже вдягнені. ОСОБА_10 пішла на роботу, а вона разом з ОСОБА_5 пішла на зупинку громадського транспорту, щоб поїхати до дитсадка. Потім вона поїхала до міськвідділу. ОСОБА_5 була спокійна, її до неї часто привозила ОСОБА_1 . Вже протягом двох років вона не бачилася з ОСОБА_5 . Останній раз вона вітала її з днем народження по телефону. Зараз ОСОБА_1 не дає зустрічатися з ОСОБА_5. Минулим літом вона разом з ОСОБА_2 зустріла ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . ОСОБА_1 загородила ОСОБА_5 і вони пройшли повз них, бо подумали, що почнеться скандал. До 2017 року вона намагалася додзвонитися до ОСОБА_1 , щоб поспілкуватися з ОСОБА_5 , після 2017 року вже не намагалася.

В судовому засіданні також було з`ясовано думку дитини- ОСОБА_5 з приводу заявлених вимог. Дівчинка пояснила, що вона не хоче бути донькою ОСОБА_2 (відповідача), оскільки він бив маму, давно, коли їй було п`ять років, вона це бачила часто. До неї він ніяк не відноситься. Колись грали з ним в іграшки, в парк ходили. Після того, як батько приходив з роботи, іноді міг з нею грати, іноді лягав відпочивати. Тато бив маму у її присутності, вона плакала, просила не бити, мама також плакала. У тата була давно, їй було тоді років шість. Одного разу тато забрав її з дитсадка без дозволу мами, у тата вона залишилася одна, потім вранці прийшла мама. Коли тато забирав її до себе, то частіше за все вона ночувала не у нього, а у бабусі, хоча й їй подобалося бувати й у тата, й у бабусі. По ситуації з відівідуванням батьком дитячого садку у 2017 році пояснила, що вона злякалася тата, бо вважала, що він забере її як з дитсадка і відведе до себе додому, а після не відпустить до мами. Мама їй розповідала, що тато погана людина, що він викрав автомобіль. Тато забирав її з дитсадка і вона залишилася на ніч одна, а тато пішов і не повернувся. Зараз вона живе з мамою та ОСОБА_14 , дуже добре. ОСОБА_14 заробляє гроші, щоб вони жили в достатку. Тато не вітав її з днем народження десь з семи років, вона також його не вітала. З бабусею вона не спілкувалася, просила маму подзвонити, однак мама відповіла, нехай вона або ОСОБА_2 самі зателефонують.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, свідків, дитину, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

При судовому розгляді встановлено наступне.

Позивачка по справі - ОСОБА_1 та відповідач по справі - ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 видана Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 06.10.2011 року /а.с. 12/.

Сторони зареєстрували шлюб 30.04.2011 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №235, в результаті чого позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серії НОМЕР_2 від 02.09.2014 року /а.с. 9/.

22 грудня 2014 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. З ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.09.2014 року і до повноліття дитини /а.с.10-11/.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.01.2016 встановлено, що відповідач по справі- ОСОБА_2 13.11.2015 приблизно о 02-00 годині, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, будучи в стані алкогольного сп`яніння, заволодів транспортним засобом марки ЗАЗ 110207 Таврія, 2002 року випуску. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правпорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки /а.с.13-15/.

17.02.2017 ОСОБА_2 знятий з обліку Мелітопольського міськрайонного відділу з питань пробації у зв`язку з закінченням строку покарання з випробуванням згідно ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 07.02.2017 (а.с.56).

Згідно довідки дільничного лікаря ОСОБА_26 від 08.12.2017, дитина ОСОБА_5 спостерігалася у дільничного лікаря ОСОБА_26 з липня 2015 року по теперішній час, За період спостереження, за дитиною доглядала мати, батька з дитиною не було /а.с.17/.

Згідно характеристики з місця проживання від 12.07.2019, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та вітчимом ОСОБА_14 та навчається в Мелітопольській ЗОШ № 1. Зі слів сусідів, ОСОБА_5 ввічлива, доброзичлива, привітлива, надійна та добра дитина без шкідливих звичок. Під час проживання не створювала труднощів та не була замічена в конфліктах. Батько дитини ОСОБА_2 не бере участь по вихованню своєї доньки та не з`являється за її місцем проживання протягом двох років /а.с.18/.

Згідно характеристики з місця навчання, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в 1-Б класі Мелітопольської ЗОШ № 1 ММР ЗО. Має хороший фізичний і розумовий розвиток та достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів, иає широкий кругозір, любить читати. Вміє висловлювати власну думку за допомогою дорослого. Має багатий словниковий запас. Мовлення виразне, емоційне. Мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, адже ОСОБА_5 проживає з мамою. ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу та школи. Батько ніколи не цікавився успіхами доньки, не приходив до школи та не відвідував батьківські збори /а.с.19/.

Відповідно до інформації керівника курсів англійської мови для дітей та дорослих «NLE-New Lige Exerience» ОСОБА_28 від 07.07.2019, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує їх заняття. За весь період він жодного разу не бачив батька дитини ОСОБА_2 , він не приймав участі в житті дитини, ніколи не забирав з занять і не приводив на заняття. Оплату занять завжди робила мати /а.с.20/.

Відповідно до інформації керівника вокальної студії D'Voice від 04.07.2019, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11.09.2017 відвідує заняття вокалу в їх студії. На заняття ОСОБА_5 приводила виключно мати ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 не приймав участі в жодному з концертів, жодного разу не приводив дитину на заняття, не приймав участі в життєдіяльності їх вокальної студії /а.с.21/.

Згідно довідки з місця проживання від 12.07.2019, ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживають: ОСОБА_5 , ОСОБА_14 /а.с.24/.

Відповідно до інформації в.о. головного лікаря ПП «Медичний центр Олександра Семенюти «АВІЦЕННА» від 23.07.2019, батько дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проявляв піклування станом здоров`я дочки шляхом відвідування лікаря разом з дитиною. Дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спостерігається дитячим лікарем неврологом, матері дитини були рекомендовані консультації дитячого невролога /а.с.25/.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 25.09.2019, заборгованість зі сплати аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 станом на 01.09.2019 -відсутня (а.с.68-69).

Відповідно до висновку фахівця від 01.10.2019, наданого позивачем, складеного психологом Громадської організації «Крок до людей» ОСОБА_29 , в результаті психологічного дослідження дитини ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_5 має негативні спогади про батька, не має бажання зустрічатись (а.с.81-82).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 18.06.2020 року №104/12, орган опіки та піклування- виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає можливим винести рішення у справі на розсуд суду на підставі наявних у справі документів, керуючись інтересами дитини (а.с.172-175).

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, які надаються державою.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Постановою Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) роз`яснено умови позбавлення особи батьківських прав . КЦС ВС роз`яснив, за яких умов особа може бути позбавлена батьківських прав через невиконання батьківських обов`язків. Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 висловлював бажання спілкуватися з дитиною, має намір на відновлення відносин з дитиною, відтак суд вважає, що родинний зв`язок між батьком і донькою можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, доцільність вжиття якого органом опіки та піклування достатньо не аргументовано.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

Також позивач та її передставник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі дійсно не приймає участі у вихованні дочки через виниклі неприязні відносини між ним та матір`ю дитини, однак відповідач досі не втратив інтересу до дитини та здійснює спроби налагодити із нею відносини.

Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу та медичних установ, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитини і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів.

Суд розуміє можливе існування між сторонами неприязних відносин, про що свідчать докази їх переписки, долучені до матеріалів справи та виступи в судових засіданнях, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дитині і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дитини і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дитини.

Аналізуючи особу відповідача, суд звертає увагу, що він має постійне місце роботи, в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї.

Важливим для є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач в судовому засіданні висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.

Суд наголошує, дійсно роль батька у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів.

Відповідно до особистої думки дитини, яка була озвучена ним у суді, не можна стверджувати щодо існування однозначного висновку про втрату довіри та любові до батька, незважаючи на те, що дитина зазначила, що у неї є тільки погані спогади про батька, що батько їй не телефонує, не проявляє до неї інтересу, оскільки малолітня ОСОБА_5 також на питання суду відповіла, що їй все ж таки подобалося бувати й у тата, й у бабусі. Також не змогла пояснити, чому саме вона злякалася батька, коли той прийшов до дитячого садка.

Дослідивши вказане, суд зазначає, що важливими при врахуванні думки дитини, є ті обставини, що ОСОБА_5 довгий час мешкає разом із матір`ю, також враховується міра набуття ним знань, досвіду і розуміння дійсності, усвідомлення сутності проблеми враховуючи її вік, а тому її поглядам надається менша значимість при оцінці найкращих інтересів, наприклад в порівнянні з більш дорослою людиною. Тому суд наголошує, що думка дитини хоч і має значення, але в сукупності з іншими обставинами не є вирішальною.

Причиною негативного ставлення дитини до свого батька суд вважає не тільки бездіяльність останнього, але і деякий психологічний вплив з боку позивача, який якщо навіть не виявлявся в її активній поведінці, але з кожним роком міцнів через сталі сімейні зв`язки, які склались між нею та дитиною. Вказане було підтверджено свідченнями самоїх дитини, яка повідомила суд, що мати розповідає їй про історію з вчиненням батьком незаконного заволодіння транспортним засобом. При цьому суд не заперечує, що дитині дійсно необхідно жити саме з матір`ю та її родиною, проте з цього всього не слідує, що біологічний батько не вправі спілкуватися з нею, а такий невеликий проміжок часу розлуки з батьком не виключає поновлення дитячо-батьківського зв`язку.

В обґрунтування цього доводу суд приводить приклад справи «Mandet c. France, в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, суд, співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотнє, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Що стосується висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, суд вважає за необхідне зазначити, що органом опіки не надано мотивованого висновку щодо розв`язання даного спору, викладене в ньому вказує на повне покладення при вирішенні позову на розсуд суду.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 164, 165, 180-183 СК України, ст. ст. 12, 76-78, 81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суду Запорізької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. М. Грушевського, 5.

Повний текст рішення складено 30.11.2020.

СУДДЯ: Ю.В.Ковальова