Постанова

Іменем України

04 березня 2020 року

м. Київ

справа № 303/991/18-ц

провадження № 61-4184св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А .Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом- ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Балаж Марина Василівна,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікова Ірина Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року в складі судді Костя В. В., постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Собослоя Г. Г., Куштана Б. П. та додаткову постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 березня 2019 року в складі колегії суддів Готри Т. Ю., Собослоя Г. Г., Куштана Б. П.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М. В. про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником житлового будинку, загальною площею 145,40 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який ним набуто на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 вересня 2017 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 та який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчинніковою І. В. та зареєстрований у реєстрі за № 421. Продаж зазначеного житлового будинку за домовленістю сторін вчинено у розмірі 72 639,00 грн, які покупець повністю оплатив продавцю до підписання договору. У зв`язку із чим, приватним нотаріусом Овчинніковою І. В. було прийнято рішення від 04 вересня 2017 року № 36895348 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказаний житловий будинок.

Позивач вважав, що він є добросовісним набувачем, так як набув право власності відповідно до закону та відповідно до укладеного у передбаченому законом порядку договору купівлі-продажу житлового будинку. Проте 20 лютого 2018 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, йому стало відомо про те, що спірний житловий будинок вибув з його власності та право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 . Право власності за ОСОБА_2 зареєстроване на підставі документів, що видані пізніше, аніж укладений позивачем з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, а саме: декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09 жовтня 2017 року, виданої Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, довідки про присвоєння поштової адреси, серія та номер 743, виданої 19 вересня 2017 року Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області, а також технічного паспорту. На підставі вказаних документів приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 лютого 2018 року, індексний номер 39755126. Позивач вважав, що така державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 приватним нотаріусом Балаж М. В. проведена з порушенням вимог закону, оскільки власником цього майна був позивач, право власності на яке не визнається та заперечується ОСОБА_2 , а тому потребує захисту.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 , просив суд:

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 нерухоме майно, зокрема житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227 шляхом його передачі ОСОБА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на вказаний житловий будинок;

скасувати рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 лютого

2018 року, індексний номер 39755126, та скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, зокрема житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , від 19 лютого 2018 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227, номер запису про право власності 24908890.

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікової І. В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки, кадастровий номером :01:001:0271 на підставі договору дарування

від 04 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Біловар І. О. На вказаній земельній ділянці протягом 2017 року нею побудовано житловий будинок та господарські споруди, що підтверджується декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, який зареєстрований в Управлінні державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 09 жовтня 2017 року № ЗК 80. Вважала, що здійснивши будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вона є законним власником цього майна, право власності на яке набула відповідно до статті 331 ЦК України. 26 січня 2018 року, у ході реєстрації за собою права власності на вказаний житловий будинок, після отримання інформаційної довідки з реєстру, їй стало відомо про те, що право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_3 , який у подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року відчужив такий будинок на користь ОСОБА_1 . У зв`язку із чим вона зверталась до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо спірного майна, за результатами розгляду якої наказом Міністерства юстиції України від 16 лютого 2018 року № 399/5 було скасовано рішення приватного нотаріуса Селехман О. А. про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_3 від 29 серпня 2017 року № 36808054 та прийняте приватним нотаріусом Овчинніковою І. В. рішення щодо державної реєстрації прав за ОСОБА_1 від 04 вересня 2017 року № 36895348, на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року.

Вважала, що скасування рішення приватного нотаріуса Селехман О. А. про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_3 від 29 серпня 2017 року № 36808054 вказує на те, що укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 04 вересня 2017 року, останній не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки не був власником цього майна, а тому відповідно до частини першої статті 215 ЦК України такий договір підлягає визнанню недійсним. Також посилалась на те, що укладення оскаржуваного договору могло позбавити її права власності на землю, оскільки відповідно до статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування.

З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним та скасувати з моменту укладення договір купівлі-продажу житлового будинку

від 04 вересня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Овчинніковою І. В., укладений між ОСОБА_3 та

ОСОБА_1 , яким відчужено житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 15 листопада 2018 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення вимог щодо витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, а також визнання права власності на нього згідно із статтею 392 ЦК України, оскільки зі скасуванням державної реєстрації права власності на будинок на підставі наказу Міністерства юстиції України від 16 лютого 2018 року, ОСОБА_1 втратив право власності на майно, яке було ним придбано у ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року. Крім того відмовляючи у задоволенні вимоги щодо скасування рішення приватного нотаріуса Балаж М. В. про проведення державної реєстрації права власності на будинок за ОСОБА_2 , виходив із того, що таке питання може бути ініційовано лише ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 , якому ОСОБА_3 таких повноважень не ініціював, оскільки будь-якої участі ОСОБА_1 у будівництві спірного житлового будинку не приймав, він може доводити лише обставини щодо набуття ним права власності на будинок за договором та ставити питання про неправомірність скасування державної реєстрації права власності за ним самим, а не ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем за зустрічним позовом обрано неналежний спосіб захисту, оскільки вона не є стороною оскаржуваного правочину, між нею та відповідачами відсутні договірні правовідносини та вимогу про повернення майна з чужого незаконного володіння вона не заявляла, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада

2018 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 лютого

2018 року, індексний номер 39755126 та скасовано запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, зокрема житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , від 19 лютого 2018 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227, номер запису про право власності 24908890.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 нерухоме майно, зокрема житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, виходив з того, що спірний житловий будинок було побудовано ОСОБА_3 у період з 2010 року по 2013 рік. Оскільки право власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_1 було набуте раніше ( 04 вересня 2017 року), аніж ОСОБА_2 ( 19 грудня 2018 року ), тому остання на час набуття ОСОБА_1 права власності на спірний житловий будинок, який вже був закінчений будівництвом, не була власником цього будинку, який за її твердженням, вона у цей період будувала, а тому такий не міг вибути з її власності всупереч її волі як власника майна. Задовольняючи первісний позов, виходив з того, що оскільки право власності ОСОБА_1 на спірне майно не визнається та заперечується ОСОБА_2 , за якою право власності на таке майно було зареєстровано пізніше та якою не здійснювалося будівництво цього майна, тому у відповідності до вимог статті 392 ЦК України є підстави для задоволення позову. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, виходив із недоведеністю позивачем свої вимог щодо порушення її прав оскаржуваним договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Додатковою постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 березня

2019 року визначено, що витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 нерухомого майна, зокрема житлового будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227, підлягає у спосіб - шляхом його передачі ОСОБА_1 .

Приймаючи додаткову постанову, апеляційний суд виходив із того, що під час прийняття постанови щодо задоволення позову ОСОБА_1 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 спірного нерухомого майна, апеляційний суд не зазначив спосіб витребування такого майна, як просив позивач, зокрема шляхом його передачі ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У лютому 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій, відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 .

У квітні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати додаткову постанову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційні скарги мотивовані тим, що оскаржуваний правочин вчинено на підставі підроблених документів з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не був та не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, оскільки таке майно вибуло з власності ОСОБА_2 у незаконний спосіб, всупереч її волі, як власника майна. Також заявник посилалась на те, що укладення оскаржуваного правочину могло позбавити її права власності на землю на якій розташований спірний житловий будинок та власником якої вона є на підставі договору дарування від 04 липня 2017 року. Вважала, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, у зв`язку із чим неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи особи, яка подала відзиви на касаційні скарги

У квітня 2019 року та травні 2019 року представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_4 , подав відзиви на касаційні скарги, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 04 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_1 купив житловий будинок, загальною площею 145,40 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчинніковою І. В. та зареєстрований у реєстрі за №421.

Відповідно до пункту 7 вказаного договору продаж зазначеного житлового будинку за домовленістю сторін вчинено у розмірі 72 639,00 грн, які покупець повністю оплатив продавцю до підписання договору.

На підставі зазначеного договору приватним нотаріусом Овчинніковою І. В. було прийнято рішення щодо державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на вказаний житловий будинок від 04 вересня 2017 року № 36895348.

Наказом Міністерства юстиції України від 16 лютого 2018 року № 399/5 скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 від 29 серпня

2017 року № 36808054, прийняте приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Селехманом О. А., та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 від 04 вересня 2017 року № 36895348, прийняте приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчинніковою І. В.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 лютого 2018 року, право власності на спірне майно

19 лютого 2018 року було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 лютого 2018 року, індексний номер 39755126 приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М. В.

Підставою виникнення права власності у інформаційній довідці зазначено: декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 09 жовтня 2017 року, серія та номер ЗК 80, видана Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області; довідка про присвоєння поштової адреси, серія та номер 743, видана 19 вересня 2017 року Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області.

Встановлено, що 28 червня 2010 року ОСОБА_3 повідомив начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю У Закарпатській області про початок виконання будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл на земельній ділянці, яка належала йому на праві власності, кадастровий номер :01:001:0271.

19 квітня 2013 року ОСОБА_3 отримав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Згідно із висновком судового експерта Колчар В. Д. від 23 серпня 2018 року

№ 357/08-18 житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, не могли бути збудовані у період з 19 липня 2017 року по 09 жовтня 2017 року, оскільки для їх будівництва необхідно не менше 2,5 років і це за умови забезпечення належної безперебійної організації виконання робіт і своєчасного та повного забезпечення будівництва об`єкту матеріалами, трудовими і іншими ресурсами. Також висновком встановлено, що вказаний житловий та господарські будівлі почали будуватися у 2010 році та були завершені у 2013 році.

Аналогічний висновок надано судовим експертом Павлич О.В. від 14 серпня

2018 року № 0008/2018, який також підтвердив та, що житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, були збудовані у період з 2010 по 2013 роки та завершені будівництвом у 2013 році.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору, тобто матеріально - правовим об`єктом з привиду якого виникло конфліктне правовідношення між сторонами справи є нерухоме майно, а саме будинок.

Встановлено, що згідно з договором дарування земельної ділянки від 04 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Біловар І. О., ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0271.

На цій земельній ділянці ОСОБА_2 побудовано житловий будинок та господарські споруди, що підтверджено декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, який зареєстрований в Управлінні державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 09 жовтня 2017 року № ЗК 80.

Встановлено, що протягом 2017-2018 років як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2 реалізували свої суб`єктивні права на будинок, оформивши та зареєструвавши почергово право власності на вказаний об`єкт нерухомості.

На час судового розгляду даної справи в судах попередніх інстанцій, чинними є реєстраційні документи, які свідчать про те, що власником буднику є ОСОБА_2 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним.

Позов ОСОБА_2 заявила саме з цих підстав.

Положення частини першої статті 216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстави позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Разом з тим відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Таким чином, положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_2 мала право на звернення до суду в порядку статті 216 ЦК України, оскільки вона є власником зазначеного будинку, а також відчуження будинку відбулось поза її волею, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

А тому, враховуючи те, що договір купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , є недійсним, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 щодо витребування майна немає.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення та додаткове рішення суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню із залишенням в силі у цій частині рішення суду першої інстанції. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позову ОСОБА_2 підлягають скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року та додаткову постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 березня 2019 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж Марини Василівни, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасувати та залишити в силі у цій частині рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікової Ірини Василівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікової Ірини Василівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 04 вересня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Овчинніковою Іриною Василівною, за № 36895348.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун