Номер провадження: 22-ц/813/699/20
Номер справи місцевого суду: 514/840/19
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрова Є.С.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 13 листопада 2019 року (одноособово суддя Кравченко П.А.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

13.05.2019 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 353,84 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

16.01.2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому договором, проте, відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором і станом на 02.04.2019 року у неї виникла заборгованість у розмірі 13 353,84 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 0,00 гривень, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 3 167,34 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 гривень, нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 8 124,41 гривень, заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму - 950 гривень, штраф - 500 гривень штраф (фіксована частина), 612,09 гривень - штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідачка добровільно не сплачує заборгованість за кредитним договором, позивач просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 13.11.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із заочним рішенням суду від 13.11.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку повернуті Банку.

Безпідставним є фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням, з урахування того, що відповідачкою заборгованість не оспорювалась та не заявлялись вимоги про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним. Відповідачка відзив не надала та жодним чином не спростувала доводи позивача.

Верховний суд у постанові від 11.09.2019 року, справа № 153/1334/16 зазначив: «…Суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи".

16.01.2014 року відповідачкою підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тобто відповідачка приєдналася до запропонованої Банком пропозиції. Відповідно до підписаної ОСОБА_1 Анкети-заяви, вона погодилась, що Анкета - заява разом з Умови та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку.

Отже, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. В даному випадку Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

На офіційному сайті Приватбанку https://privatbank.ua/terms в розділі ''Архів договорів" розміщені редакції Умов та правил надання банківських послуг починаючи з 01.04.2012 року та до цього часу. З Умовами та правилами, Тарифами Клієнта може ознайомитися у будь- якому відділенні Приватбанку, в т.ч. взяти брошуру із Тарифами з собою додому та знайомитися вдома. Не бажання відповідачки знайомитися з Тарифами, Умовами та правилами надання банківських послуг не звільняє останню від відповідальності щодо погашення боргу.

Відповідачка користувалась коштами, погашала заборгованість, отже приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувалась із розміром боргу, в т.ч. із нарахованими відсотками та неустойкою. Жодних заперечень щодо розміру боргу до Банку від відповідачки не було, що свідчить про мовчазну згоду із розміром боргу.

16.01.2014 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 . На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 0,00 грн., який було збільшено до 2 000 гривень. Банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом (тілом), яка складається із 2-х складових, а саме: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредита; 3 167,34 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита. Суд помилково вважав, що мало місце добровільне погашення заборгованості.

Договір, що розглядається, є договором з щомісячною сплатою кредитного платежу, і відповідачка належними чином його не виконувала, тобто не сплачувала помісячний платіж у повному обсязі, що свідчить про наявність заборгованості з простроченої суми кредиту. Відповідачка не оспорює факту наявності у неї заборгованості за простроченим тілом.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2019 р. по справі 428/2873/17, саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2019 року в справі № 923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачка ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

16.01.2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, згідно умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Станом на 02.04.2019 року у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 13 353,84 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 0,00 гривень, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 3 167,34 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 гривень, нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 8 124,41 гривень, заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму - 950 гривень, штраф - 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 612,09 гривень - штраф (процентна складова) а.с. 3 зворот.

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості у розмірі 13 353,84 гривень виходив з недоведеності позовних вимог Банка (а.с. 49-53 зворот).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Банк, зокрема зазначив, що відповідачка має заборгованість у розмірі 3 167,34 гривень (тіло кредиту прострочене на звітну дату, тобто прострочена заборгованість за кредитом). Банк стверджував, що платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості, а у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою, а прострочений кредит, це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, як щодо стягнення 3 167,34 гривень «заборгованості за простроченим тілом кредиту», так і щодо стягнення процентів та неустойки.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, Банк, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2014 року відповідачка підписала Анкету-заяву, яка не зазначає процентну ставку по кредиту й не містить умов про встановлення відповідальності позичальника за прострочення тіла кредиту та у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а саме, грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 8).

Анкета-заява позичальника не містить Умов та Тарифів Банку, зокрема відомостей про додаткову відповідальність позичальника у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення нею щомісячного мінімального платежу, внаслідок якого сума кредиту буде вважатись простроченою і позичальник повинен буде відшкодувати тіло кредиту, а також прострочене тіло кредиту.

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з січня 2014 року до квітня 2019 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.10-24).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Банк також просив стягнути заборгованість за неустойкою у вигляді пені та штрафів.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549 ч.1, ст. 551 ч.1 ЦК України).

Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачці Умови, Анкета-заява не містить умов договору шляхом встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а саме, грошової суми та її визначеного розміру. Надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачем кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Зважаючи на те, що відсутні докази на підтвердження того, що Банк запропонував позичальнику конкретні Умови та Привала банківських послуг, Анкета-заява не зазначає домовленості сторін про сплату за прострочення тіла кредиту, а також пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть доводи про укладення стандартної (типової) форми договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що: платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту, а, у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою; відповідачці добре відомі і зрозумілі умови договору, жодних заперечень щодо розміру заборгованості від неї не надходило, тому вона погодилась із розміром нарахованих відсотків та неустойки; на офіційному сайті ПриватБанку в розділі «Архів договорів» розміщені редакції Умов та правил надання банківських послуг, починаючи з 01.04.2014 року та часу розгляду справи у суді; не бажання відповідачки знайомитися із з Тарифами та Умовами та правилами надання банківських послуг не звільняє останню від відповідальності; відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2019 р. по справі 428/2873/17, саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин, а відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2019 року в справі № 923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає, - до уваги не приймаються.

Анкета-заява, а також інші матеріали справи не містить належних доказів того, що позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов Банку (а.с.8,9).

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Анкета-заява позичальника не містить відомостей про додаткову відповідальність позичальника у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення ним щомісячного мінімального платежу, внаслідок якого сума кредиту буде вважатись простроченою й позичальник повинен буде відшкодувати, як тіло кредиту, так і прострочене тіло кредиту. Не містить вона і відомостей про обізнаність позичальника щодо відповідальності у вигляді неустойки за неналежне виконання зобов`язання.

Посилання Банка на висновки Верховного Суду у постанові від 28.03.2019 р. по справі 428/2873/17 та у постанові від 08.07.2019 року в справі № 923/760/18 до уваги не приймаються, оскільки

03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду, відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України від 24.09.2014 року (провадження № 6-144цс14).

З огляду на принцип верховенства права, який передбачає наявність правової визначеності, висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних відносинах не може ігноруватись судами і підлягає застосуванню.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки Банк не довів своїх вимог відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача у цій частині, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦІПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з чим Банк не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 13 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 10.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова