КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Київська міська рада, про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересовані особи: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Київська міська рада.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна сестра ОСОБА_2 , яка похована на Берковецькому міському кладовищі в м. Києві. Проте свідоцтво про її смерть, як і частково інші документи та фотографії, було втрачено внаслідок пожежі, яка відбулася в них вдома в с. Осикове Старобешівського району Донецької області у 2005 році. Отримати повторне свідоцтво про смерть та/або витяг (довідку) з відповідного державного реєстру щодо реєстрації смерті сестри не видається можливим, оскільки у нього відсутні документи, що підтверджують їхні родинні зв`язки, зокрема свідоцтво про народження ОСОБА_2 , яке також було втрачено і в архівах не збереглося.Заявник стверджував, що встановлення факту його родинних стосунків з ОСОБА_2 необхідно йому для отримання повторного свідоцтва про смерть сестри, щоб мати можливість стати користувачем місця поховання (родинного поховання) сестри та бути похованим у випадку смерті разом з нею.

За наведених вище підстав заявник просив суд встановити факт, що він є рідним братом ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

РішеннямОболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявником не доведено з посиланням на належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які б засвідчували, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його рідною сестрою, а тому підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, відсутні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що йому на момент подання скарги вже виповнилось 76 років і у випадку смерті він хотів би бути похованим на могилі сестри, оскільки інші близькі родичі поховані в Донецькій області на тимчасово окупованій території. В якості доказів, що підтверджують факт родинних відносин між ним та ОСОБА_2 суду було надано, зокрема, свідоцтво про поховання і фотокартку, яка збереглася. Крім того, суду було повідомлено повну та достовірну інформацію щодо дати смерті ОСОБА_2 , інформацію про спільних родичів, у тому числі щодо батьків, рідних братів і сестер. Повідомлена інформація та її достовірність додатково підтверджена витребуваним судом актовим записом про смерть покійної сестри. Очевидно, що стороння особа, не може знати подробиць сімейних та родинних зв`язків, прізвища, ім`я та по-батькові родичів, дат їх народження та смерті. Однак, судом першої інстанції не прийнято до уваги цей факт та не надано належу оцінку зібраним у справі доказам. Крім того, особою, яка може підтвердити наявність родинних відносин між ним та ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , про допит якого заявник заявляв клопотання в суді першої інстанції, проте під час розгляду справи його допитано не було з незрозумілих причин. ОСОБА_3 міг підтвердити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме факт, що він та покійна ОСОБА_2 є рідними братом і сестрою

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Осиково Старобешівського району Донецької області Української РСР, а його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 10-13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 у віці 33 років, що підтверджується витребуваним судом першої інстанції актовим записом про смерть № 348 Української РСР (а. с. 68).

Заявник просив суд встановити факт, що він є рідним братом ОСОБА_2 , що необхідно йому для отримання повторного свідоцтва про смерть сестри та проведення підпоховання в її могилу у разі його смерті.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За зальним правилом, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (пункт 5 частини другої статті 293 та пункт 1 частини першої статті 315 ЦПК України), при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Стосунки між подружжям не є родинними.

За положеннями статті 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації.

За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання.

Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Користувачем місця поховання (місця родинного поховання) є особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону (стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»).

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

Як вбачається з матеріалів справи, заявник надав суду видане на його ім`я 18 вересня 1963 року свідоцтво про поховання ОСОБА_2 на міському кладовищі на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с 9).

Встановлено, що ОСОБА_1 не має свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та незважаючи на численні звернення до відповідних державних органів отримати повторне свідоцтво про смерть та/або витяг (довідку) з Державного реєстру актів цивільного стану щодо реєстрації смерті останньої заявнику не вдалося через відсутність документів, що підтверджують їхні родинні зв`язки, адже свідоцтво про народження ОСОБА_2 також було втрачено та в архіві ВРАЦС ГУЮ в Донецькій області не збереглося (а. с. 14, 17, 23, 24-26).

Відповідно до листа СПК «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (КМДА) від 5 липня 2019 року № 874 адміністрація Ритуальної служби повідомила заявника, що здійснити підпоховання на міському кладовищі можливо при наявності, зокрема оригіналу свідоцтва про смерть першого похованого та свідоцтва про поховання, а у разі його відсутності - письмову згоду користувача на поховання (підпоховання) до родинного місця поховання (а.с. 29,30).

Згідно листа Київського державного нотаріального архіву від 14 січня 2020 року вих. № 102/01-21 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 58998533 від 14 січня 2020 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась та на державне відповідальне зберігання до архіву не передавалась (а.с.70, 71).

З наведеного вище вбачається, що у заявника відсутній спір щодо права користування місцем поховання ОСОБА_2 , однак він не має змоги реалізувати право на проведення підпоховання до могили ОСОБА_2 у випадку своєї смерті, внаслідок відсутності документу, що підтверджує його родинні зв`язки із сестрою.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суду було надано свідоцтво про поховання останньої заявником і фотокартку із зображенням родини ОСОБА_6 , яка збереглася у заявника.

В актовому записі Української РСР про смерть ОСОБА_2 № 348 від 18 квітня 1963 року зазначено, що остання проживала по АДРЕСА_1 , а заявником до органу реєстрації є ОСОБА_7 як родич померлої.

Як зазначив заявник та узгоджується з матеріалами справи, у його родині було п`ятеро дітей - його братів та сестер, а саме: ОСОБА_2 (померла у ІНФОРМАЦІЯ_7), ОСОБА_7 (помер у ІНФОРМАЦІЯ_5), ОСОБА_8 (померла у ІНФОРМАЦІЯ_6), ОСОБА_9 (помер у ІНФОРМАЦІЯ_8), та він - ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з очевидністю того, що стороння особа не може знати подробиць сімейних та родинних зв`язків, прізвища, ім`я та по-батькові родичів, дат їх народження та смерті вказаних вище осіб.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 листопада 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів усправі шляхом допиту в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_3 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції вказаний свідок повідомив, що є сином сестри заявника - ОСОБА_8 та підтвердив наявність родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме факт того, що заявник та покійна ОСОБА_2 є рідними братом і сестрою. Цей свідок особисто знав ОСОБА_2 , пам`ятає її, при цьому вона була його хресною матір`ю.

Враховуючи наведене, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення факту, що має юридичне значення з підстав того, що заявником не доведено з посиланням на відповідні докази, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його рідною сестрою.

Ухвалюючи рішення, суд не врахував того, що заяви встановлення факту родинних відносин між фізичними особами розглядаються в порядку окремого провадження, а тому згідно положень статті 294 ЦПК України він був зобов`язаний вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а у випадку недостатності поданих доказів з метою з`ясування обставин справи суд мав право за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

При цьому в даному випадку для заявника не існує іншого способу захисту свого права, крім того, який ним обрано, оскільки чинне законодавство не передбачає іншого порядку встановлення факту родинних відносин. У зв`язку з відмовою у видачі повторного свідоцтва про смерть, заявник вимушений вирішувати це питання в судовому порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному суді заявником доведено належними і допустимими доказами факт того, що він є рідним братом ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та похована на кладовищі м. Києва.

Відповідно до часини першої статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту смерті має бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

За правилом статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

У відповідності до положень статті 18 ЦПК України судові рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Згідно із частиною другою статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» cвідоцтво про смерть повторно видається другому з подружжя та близьким родичам померлого на підставі їх заяви та представникові органу опіки і піклування у разі виконання ним повноважень з опіки та піклування стосовно осіб, які мають право на отримання такого свідоцтва.

З огляду на те, що у ОСОБА_1 наявне свідоцтво про поховання ОСОБА_2 , то встановлення факту його родинних відносин з покійною має для нього юридичне значення, оскільки надає йому право отримати повторне свідоцтво про смерть ОСОБА_2 та у подальшому стати користувачем місця поховання (родинного поховання), що дозволить, зокрема вирішувати питання про проведення підпоховання до могили сестри.

Таким чином, висновок районного суду про неможливість встановити факту родинних відносин заявника із покійною ОСОБА_2 є помилковим та таким, що не відповідає нормам процесуального права, які регулюють розгляд даного питання у порядку окремого провадження.

За таких обставин, розглядаючи зазначену справу, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви щодо встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі частини сьомої статті 294 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені заявником у межах даної справи, не відшкодовуються при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Київська міська рада, про встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме що вони є рідним братом та сестрою, з метою отримання повторного свідоцтва про смерть та користування місцем поховання ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній