Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/576/20
Провадження № 2/935/375/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13 березня 2020 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Янчук В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» про стягнення виплат, належних працівнику при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» про стягнення виплат, належних працівнику при звільненні та відшкодування моральної шкоди, а саме:

-належних до виплати при розрахунку при звільненні грошових коштів;

-середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в сумі 279589,60 грн;

-моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.

Ознайомившись з даною позовною заявою, вважаю, що остання підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року).

Однак, позовна заява не відповідає вимогам ст. 175,177 ЦПК України, а тому не може бути прийнята у провадження без усунення недоліків.

В порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява є неконкретизованою в частині позовних вимог щодо стягнення невиплачених працівнику при звільненні належних коштів, а саме не зазначено сум, які позивач просить стягнути, їх розрахунків, період за який просить стягнути.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Так, згідно п. 1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про заробітну плату», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку.

Середній заробіток, який стягується у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, є санкцією за затримку розрахунку при звільненні і не є складовою заробітної плати. Отже, за вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судовий збір підлягає сплаті на загальних засадах.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду в справі №728/2955/18 від 10 січня 2019 року, починаючи з 01 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16 погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного Суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники-позивачі звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору в частині стягнення не виплаченої заробітної плати при звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року встановлений в розмірі 2027 гривень.

Отже, позивач при зверненні до суду з вказаним позовом, зобов`язаний сплатити судовий збір у розмірі, який передбачений п. 1 ч. 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з врахуванням ціни позову, які заявлено позивачем, але не меншому ніж 840 гривень 80 копійок за звернення з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати оригінал квитанції або в разі звільнення позивача від сплати судового збору, надати до матеріалів справи відповідні докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, наявність вказаних недоліків, за переконанням суду, перешкоджає вирішенню питання про відкриття провадження та тягне за собою правові наслідки, передбачені ч. 1 ст. 185 ЦПК України, а відтак вказану позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

Роз`яснити, що в разі невиконання вказаних недоліків позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Керуючись ст.ст.175,177,185 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» про стягнення виплат, належних працівнику при звільненні та відшкодування моральної шкоди - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі не усунення недоліків у встановлений в ухвалі строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Янчук В.В.