Провадження № 2/761/605/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

04.09.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 (далі - відповідачка 1),яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 (далі - відповідачка 2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї ШРДА, ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому просить визнати малолітню ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що згідно ордеру № 11734 виконавчого Комітету Київської міської ради народних депутатів від 22.11.1989 р. їй разом із сім`єю було надано право на заняття житлового приміщення - ізольованої квартири, щознаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва про реєстрацію осіб у житловому приміщенні, станом на 31.08.2018 р. в даній квартирі прописані: позивачка, ОСОБА_4 (син позивачки) та ОСОБА_3 (онука позивачки). Разом з тим, позивачкавказує, що після фактичного припинення шлюбних відносин її сина з ОСОБА_2 , остання виїхала зі своєю донькою ОСОБА_3 з вказаної квартири. Таким чином, відповідачка 1 з 2013 р. не проживає у вказаній квартирі, а малолітня відповідачка 2 з самого народження була зареєстрована у квартирі, але ніколи фактично у ній не проживала. За таких обставин, посилаючись на те, що на даний час у вказаній квартирі значиться зареєстрованою онука позивачки ОСОБА_3 , яка без поважних причин більше 5 років у ній фактично не проживає, з реєстрації в добровільному порядку не знімається, витрати по квартирній платі та платі за комунальні послуги не несе, а тому позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 03.12.2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 27.06.2019 р.розгляд справи вирішено продовжити у порядку загального позовного провадженнята замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою від 31.10.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позовнівимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 статті 58 ЖК УРСР визначено, що на підставірішенняпро надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Статтею 61 ЖКУРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, щозгідно ордеру № 11734 виконавчого Комітету Київської міської ради народних депутатів від 22.11.1989 р. ОСОБА_1 разом з сім`єю було надано право на заняття житлового приміщення - ізольованої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва про реєстрацію осіб у житлового приміщення - ізольованої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 31.08.2018 р. зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (син позивачки) та ОСОБА_3 (онука позивачки).

Також зі змісту вказаного витягу вбачається та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на даний час досягла 6 років тає малолітньоюособою.

Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

В силу статті 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Так, враховуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку, що з огляду на вік дитини ОСОБА_3 , вона не може вільно і самостійно обирати місце свого проживання та фактично набула право користування житлом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання її батька ОСОБА_4 .

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на норми ст.ст. 71,72 ЖК УРСР, зазначаючи, що малолітня ОСОБА_3 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 не проживає в квартирі, щознаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , понад п`ять років без поважних причин, витрати по квартирній платі та платі за комунальні послуги не несе, а тому вважає, що ОСОБА_3 втратила право користування квартирою.

Так, згідно з ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Положеннями статті 72 ЖК УРСР передбачено, що особу можна визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Тобто, необхідною підставоюдля визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщеннямєвстановлення факту непроживання у житловому приміщенні понад встановлені строки без поважних причин.

Так, враховуючи, що дитина ОСОБА_3 є малолітньою та у силу свого віку, позбавлена можливості самостійно обирати місце свого проживання, на даний час проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , спір стосовно визначення місця проживання дитини відсутній, суд приходить до висновку, що причини не проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації її батька ОСОБА_4 , у розумінні статті 71 ЖК УРСР, не можна вважати поважними.

При цьому, малолітню дитину не можна розглядати як самостійного суб`єкта житлових правовідносин, а право користування нею спірною квартироюза місцем реєстрації її батькає похідним від його права.

Разом з тим, несплата малолітньою ОСОБА_3 коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнанняїї такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, оскільки позивачка (за доведеності понесення нею таких витрат одноособово) не позбавлена можливостіставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини.

Аналогічні правовівисновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.12.2018р.у справі № 59/19394/15-ц та в постанові Верховного Суду від 10.07.2019 р.у справі № 465/7083/13-ц.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що через свійвік малолітня ОСОБА_3 не може самостійно обирати своє місце проживання, на даний час проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , тому факт її не проживання у спірній квартирі обумовленийповажними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку,що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення стр. подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: