Провадження № 2/317/816/2020
Справа № 317/2180/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.

при секретарі судового засідання Герман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення їх від права на спадкування за законом та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами з тих підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його та відповідача батько, він же є чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . Після його смерті залишилось спадкове майно в вигляді житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 . Спадщину, відкриту після смерті батька прийняли на протязі 6-ти місячного строку зі дня її відкриття як позивач так і відповідачі, будучи зареєстрованими на час відкриття спадщини за однією адресою зі спадкодавцем. Однак, позивач вважає, що відповідачів, як спадкоємців за законом першої черги, необхідно усунути від права на спадкування за законом з тих підстав, що померлий спадкодавець ОСОБА_4 тяжко хворів перед смертю, потребував постійного стороннього догляду та нагляду, значних матеріальних коштів на лікування. Достовірно знаючи про те, що на лікування спадкодавця витрачаються дуже великі кошти, відповідачі не цікавилися станом його здоров`я, не допомагали батькові матеріально. Його опікуванням та матеріальним утриманням займався лише позивач. Такими діями, відповідачі свідомо позбавили спадкодавця належної допомоги, яка була йому вкрай необхідна. Тому позивач просить суд усунути відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, в зв`язку з тими обставинами, що при житті, спадкодавець не зареєстрував на своє ім`я право власності на спадковий житловий будинок, тому нотаріусом позивачу була видана 09.10.2020 року постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Ухвалою від 09.09.2020 р. відкрито провадження по справі та вирішено справу слухати в загальному позовному провадженні.

В ході підготовчого засіданні відповідачі до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином, надали заяви в який позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення.

За клопотання представника позивача витребувано копію спадкової справи після померлого ОСОБА_4 .

Ухвалою від 26.10.2020 р. підготовче провадження закрито та справа призначене до судового розгляду.

В судове засідання позивач та його адвокат Заярна М.А. не з`явилися, але адвокат надав заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідача в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином, в раніше наданих заявах просили справу слухати без їхньої участі.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ( а.с. 8).

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.01.1987 року , а відповідач ОСОБА_3 є дружина спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 03.01.1987 р.

Факт прийняття спадщини сторонами підтверджений копією спадкової справи, наданою суду Запорізькою районною нотаріальною конторою.

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Факт прийняття спадщини сторонами підтверджений копією спадкової справи, наданою суду Запорізькою районною нотаріальною конторою.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Так судом згідно позовної заяви було встановлено і даний факт відповідачами не спростовувався, що спадкодавець тяжко хворів, приймав дуже багато ліків та його безпорадний стан обумовлювався також похилим віком. Відповідачі достовірно знаючи про те, що на лікування спадкодавця витрачаються дуже великі кошти, не цікавилися станом здоров`я, не допомагали матеріально. Такими діями, відповідачі свідомо позбавили спадкодавця належної допомоги, яка була йому вкрай необхідна.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свогообов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмовив позовів про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги тапіклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок».

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів працівників, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто, записи у по господарських книгах визначались в якості актів органів влади(публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до даних погосподарської книги Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 ( померлий).

Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності.

Згідно п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться Постановою КМ України від 22.06.2011 року №703, реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, враховуючи визнання позову відповідачами, суд дійшов до висновку про те, що відповідачі, які є сином та дружиною спадкодавця, не приймали участі в матеріальному утриманні спадкодавця в період часу коли він був непрацездатним, та який потребував матеріального забезпечення в зв`язку із тяжким захворюванням не приймали участі в догляді за хворим, не вчиняли жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікали своїми обов`язками, передбаченими законом, відповідачі не заперечують проти задоволення позовних вимог, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1222-1223, 1268-1272, 1296 ЦК України, Пленумом ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок.

Усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані в АДРЕСА_1 , а саме, на: житловий будинок літ. «А», службову прибудову літ. «а», навіс літ. «Б», сарай літ. «Г», погріб з шийкою літ. «пг», вбиральню літ. «Д», паркан №1, колодязь № 2, яму зливну № 3.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних.

Суддя Р.В. Мінгазов