Номер провадження: 22-ц/813/607/20
Номер справи місцевого суду: 522/9600/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2019 року (одноособово суддя Домусчі Л.В.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

04.06.2019 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі -Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 055,07 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

04.12.2015 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1 700 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

В заяві про укладення кредитного договору від 04.12.2015 року відповідачка підтвердила свою згоду на те, що заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ними договір. У позові Банк зазначає, що договором та зазначеними правилами передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, станом на 14.05.2019 року має заборгованість у розмірі 12 055,07 гривень, з яких: 0,00 гривень заборгованості за тілом кредиту; 2 645,91 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 7 081,12 гривень пеня за прострочене зобов`язання; 1 277,80 гривень пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, 500 гривень штраф (фіксована частина); 550,24 гривень штраф (процентна складова).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2019 року Банку відмовлено у задоволенні позову.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із рішенням суду від 09.09.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

До суду надана копія заяви, в якій відповідачка особистим підписом засвідчила, що вона згодна, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послу, вона обов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно ознайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку: https://privatbank.ua/terms/.

Згідно із визначенням, яке міститься в ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються Банком з фізичними особами, є публічними. Також частинами 2 та 3 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Відповідачка, після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору, здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Заборгованість підтверджується наданим розрахунком, додатково для підтвердження вказаних обставин надається виписка по картковим рахункам відповідача, в якій чітко прослідковується, що відповідачці встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачкою грошей, отримання нею коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком правових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 5), надана виписка по карткових рахунках та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Відповідачка не лише отримала кредитну картку, а і зверталася за її перевипуском, знала про укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Із підписаної відповідачкою анкети-заяви, Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на веб-сайті Позивача www.privatbank.ua.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції стверджував, що надані Банком докази (витяги з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг) не підписані відповідачкою, а тому не можуть бути визнані складовою частиною договору. Висновки суду по суті відповідають правовій позиції у постанові Великої Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц (14-131цс19), однак з висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року вбачається інше.

Відповідачка не заперечував факт ознайомлення з Умовами, Правилами чи Тарифами, не доводила, шо її не було ознайомлено з іншими Умовами та Правилами, не заперечувала будь-яким чином зміст таких Умов, і тому позиція Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року не може бути взята до уваги.

Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту, і, у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. З розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що з плином часу та через неналежне виконання відповідачкою своїх обов`язків за договором, вся сума заборгованості за тілом кредиту є простроченою.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

04.12.2015 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послу у Банку, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1 700 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки (а.с. 6)

Станом на 14.05.2019 року Банк нарахував заборгованість у розмірі 12 055,07 гривень, з яких: 0,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 2 645,91 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 7 081,12 гривень пеня за прострочене зобов`язання; 1 277,80 гривень пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 550,24 гривень штраф (процентна складова), а.с. 4,5.

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції у зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності Банком позовних вимог (а.с.41,42).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ст. 207 ЦК України).

Банк зазначає, що відповідачка допустила заборгованість за кредитом, яка складається з таких складових: 00,0 гривень (тіло кредиту на звітну дату, тобто поточна заборгованість за кредитом); 2 645,91 гривень (тіло кредиту прострочене на звітну дату, тобто прострочена заборгованість за кредитом); неустойка у вигляді пені та штрафів, а саме, 7 081,12 гривень пеня за прострочене зобов`язання, 1 277,80 гривень пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 550,24 гривень штрафу (процентна складова).

При цьому, Банк стверджує, що платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, а у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу, сума кредиту вважається простроченою, тоді як, прострочений кредит, це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, як

щодо стягнення 2 645,91 гривень «заборгованості за простроченим тілом кредиту», так і щодо відмови у стягненні неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2015 року ОСОБА_1 підписала Анкетузаяву, відповідно до якої позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1 700 гривень на картковий рахунок (а.с. 6).

Анкета-заява позичальника не містить Умов та Тарифів Банку, зокрема відомостей про додаткову відповідальність позичальника у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення нею щомісячного мінімального платежу, внаслідок якого сума кредиту буде вважатись простроченою, у зв`язку з чим позичальник повинна буде відшкодувати, як тіло кредиту, так і прострочене тіло кредиту.

Банк також просив стягнути неустойку у вигляді пені та штрафів.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549 ч.1, ст. 551 ч.1 ЦК України).

Заява позичальника від 04.12.2015 року не містить умов договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (грошової суми та її визначеного розміру).

Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування пені та штрафів, крім розрахунку заборгованості за договором, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору (а.с.7).

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомилася позичальник ОСОБА_1 та погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з грудня 2015 року і по травень 2019 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.8-22).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Приймаючи до уваги, що Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, Анкета-заява не містить відомостей про домовленості сторін щодо сплати заборгованості за прострочення кредиту, як не містить умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачкою кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що: суду надана копія заяви, в якій відповідачка особистим підписом засвідчила, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг; відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи; активація відповідачкою картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору; відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них; суд необґрунтовано послався на постанову Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц, оскільки відповідачка не заперечувала факт ознайомлення з Умовами, Правилами чи Тарифами й не доводила, шо її не було ознайомлено з іншими Умовами та Правилами, не заперечувала будь-яким чином зміст таких Умов; відповідачка своїми процесуальними правами не скористалася, відзив на позовну заяву не подала, не надала доказів про своєчасне погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором; суд безпідставно відмовив у стягненні пені та штрафів, - не заслуговують на увагу.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи Анкетук-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з грудня 2015 року по травень 2019 року.

Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомився з Умовами та Правилами банківських послуг, не містить таких доказів і анкета-заявка, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду, відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України від 24.09.2014 року (провадження № 6-144цс14).

З огляду на принцип верховенства права, який передбачає наявність правової визначеності, висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних відносинах не може ігноруватись судами і підлягає застосуванню.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки Банк не довів своїх вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим кредитом та неустойкою, відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦІПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає скаргу без задоволення, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, тому Банк не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 10.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова