Ухвала

16 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 127/26862/17

провадження № 61-40579св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державне підприємство «Центр державного земельного кадастру»,

третя особа - виробнича філія «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2018 року в складі судді: Короля О. П. та постанову апеляційного суду Вінницької області від 18 червня 2018 рокув складі колегії суддів: Стадника І. М., Міхасішина І. В., Войтко Ю. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , звернулася із позовом до ДП «Центр державного земельного кадастру», третя особа- виробнича філія «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр державного земельного кадастру», про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

В ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2017 року зазначено, що відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК спір є малозначним та відповідно до статті 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2018 року, з урахуванням ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2018 року про виправлення описки, залишеним без змін постановою апеляційного суду Вінницької області від 18 червня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі по день фактичного розрахунку з 16 квітня 2015 року по 23 листопада 2017 року в сумі 139 892,19 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 4 332,06 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У липні 2018 року ДП «Центр державного земельного кадастру» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2018 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 надала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову в справі № 127/26862/17 становить 144 224,25 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 127/26862/17 є малозначною у силу вимог закону.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним із помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин касаційне провадження у справі підлягає закриттю, а тому виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2018 року слід поновити.

Керуючись пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, статтями 19, 389 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 260, 436 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 127/26862/17 за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третя особа - виробнича філія «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Поновити виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков