Справа № 638/3683/19
Провадження № 2/638/1624/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Тітової М.О.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають двох дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.07.2012 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у сумі 1000 грн до досягнення дітьми повноліття. Сплата аліментів проводила частково, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментам у сумі 34493,55 грн. Розмір заборгованості визначений державним виконавцем. У зв`язку з чим позивач просила стягнути заборгованість за аліментами та пеню.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні частково заперечив позовні вимоги відповідача, зазначив, що сплачувати аліменти частково, дійсно утворилась заборгованість, проте зазначена позивачем заборгованість не відповідає дійсності, так як ним було перераховані суми, які не увійшли до розрахунку заборгованості. Окрім того, відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги частково, а саме згоден на задоволення позову про стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 5000 грн та пені 5000 грн. Також відповідач нагадав квитанції, які просив врахувати при прийнятті рішення.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали пояснення відповідача, зазначили, що дійсно відповідачем частково сплачувались аліменти, а державним виконавцем, при складанні розрахунку, не було враховано суми аліментів, які перераховані ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_8 зазначила, що дійсно відповідачем частково були сплачені аліменти, квитанції, які надані відповідачем, не були враховані державним виконавцем при розрахунку заборгованості, але вона зазначені грошові кошти отримувала від ОСОБА_2 та витрачала їх на дітей.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 22.07.2004 розірвано (а.с.7).

Від шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10,11).

ОСОБА_11 та ОСОБА_10 змінили прізвище на « ОСОБА_10 », про свідчать свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 (а.с.8,9).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2012 за позовом ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі 1000 грн починаючи з 20.10.2011 та до досягнення дітьми повноліття. На виконання рішення суду про стягнення аліментів, видано виконавчий лист (а.с.6).

Відповідно до розрахунку заборгованості аліментів ОСОБА_2 , складеного, головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Х/О, станом на 25.05.2017 становить 34493,55 грн (а.с.37-38).

З наданих відповідачем ОСОБА_2 квитанцій вбачається, що останнім було перераховані аліменти: 29.04.2014 у сумі 1000 грн, 03.06.2014 у сумі 1500 грн, 02.08.2014 у сумі 1500 грн, 10.12.2014 грн у сумі 2500 грн, 20.03.2013 у сумі 1300 грн, 09.05.2013 у сумі 1200 грн, 09.04.2013 у сумі 1500 грн, 24.05.2013 у сумі 1000 грн, 11.07.2013 у сумі 1500 грн, 10.09.2013 у сумі 1400 грн, 31.12.2013 у сумі 1000 грн, 31.10.2013 у сумі 1200 грн, 19.02.ю2014 у сумі 1000 грн, 03.02.2015 у сумі 5000 грн, 21.08.2015 у сумі 2000 грн, 25.05.2015 у сумі 1500 грн, 28.08.2014 у сумі 1500 грн, на загальну суму 27600 грн (а.с.26,27,28).

Як зазначено у судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 зазначені суми ним було перераховано ОСОБА_1 , проте вони не були враховані державним виконавцем при складенні розрахунку заборгованості. У зв`язку з чим відповідач погодився, що заборгованість по аліментам та пеня становить у загальному розмірі 10 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні визнала та підтвердила, що зазначені суми були перераховані відповідачем ОСОБА_2 у рахунок аліментів, вона ці кошти отримувала та витрачала на утримання дітей, проте державним виконавцем не було враховані суму при складанні розрахунку. Також позивач зазначила, що згодна на стягнення заборгованості по аліментам та пені у загальній сумі 10000 грн.

Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше ніж за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Частиною 4 статті 194 СК передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.3 ст 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний був вчасно сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен був урахувати при встановленні доведеності вини відповідача.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Визначаючи розмір заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з того, що відповідач надав квитанції про сплату аліментів, які не були враховані державним виконавцем при виготовлені розрахунку заборгованості, що також підтвердила позивач, також ту обставину, що відповідачем визнано позов на загальну суму 10 000 грн, із яких 5000 грн основна заборгованість по аліментам , 5000 грн пеня за прострочення сплати аліментів. З зазначеною позицією відповідач погодилась позивач ОСОБА_1 та зазначила, що дійсно державним виконавцем не враховано квитанції, надані відповідачем, при складанні розрахунку.

Приписами ч.1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, суд приходить до висновку про достовірність того, що відповідачем частково сплачувались аліменти, які не були враховані державним виконавцем при складанні розрахунку, а також про добровільність визнання зазначених обставин позивачем та відповідачем. Також судом при вирішенні питання про стягнення пені враховано положення ч.1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість по аліментам у сумі 5000 грн та пеню, яке не перевищує 100% заборгованості по аліментам, тобто 5000 грн.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 81, 133,137, 141, 259, 265, 268, 273, 279 ЦПК України, ст. ст. 180,196 Сімейного Кодексу України, ст. 5, 549 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована АДРЕСА_2 ) заборгованість по аліментам у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн, пеню у сумі 5000 (п`ятьтисяч) грн, а всього 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.03.2020.

СУДДЯ - І.В. СЕМІРЯД