Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1368/19

03 березня 2020 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Круль І.В.

з участю:

секретаря суд. засідання Дроздюк І.В.

представника позивача Тринчука В.В.

представника відповідача Дем`яника В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Надвірнянської місцевої прокуратури, прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду пред`явивши позов до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 березня 2014 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Ухвалою від 25 квітня 2014 року слідчий суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Міськевич О.Я. надала дозвіл на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

28 травня 2014 року на підставі вказаної ухвали його було затримано, а ухвалою слідчого судді від 29 травня 2014 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

23 липня 2014 року прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який 24 липня 2014 року скеровано до суду.

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2015 року його визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, та призначено покарання сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Стягнуто з нього на користь держави 84000 грн. завданої злочином шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Івано - Франківської області від 08 липня 2015 року скасовано вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2015 року, а справу направлено на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду.

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2016 року його знову визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, та призначено покарання сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Стягнуто з нього на користь держави 84000 грн. завданої злочином шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Івано - Франківської області від 08 серпня 2016 року вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2016 року скасовано та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження у Надвірнянському районному суді Івано-Франківської області.

Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2018 року його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.249 КК України та виправдано.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 травня 2019 року вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2018 року залишено без змін.

Вказує, що вищенаведене підтверджує факт його перебування під слідством та судом в період з 05 березня 2014 року до 14 травня 2019 року, тобто з дня повідомлення йому про підозру у вчиненні злочину і до набрання виправдувальним вироком суду законної сили.

Оскільки йому не було роз`яснено порядок поновлення його порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди відповідно до норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав в порядку цивільного судочинства.

Вважає, що внаслідок ухвалення судом виправдувального вироку має право на відшкодування шкоди, яке виникає в силу прямої вказівки закону, а саме, ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Посилаючись на те, що під слідством та судом у кримінальному провадженні відносно нього він перебував протягом 62 місяців, вважає, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок кримінального переслідування від був змушений залишити своє місце праці в Російській Федерації та на час досудового розслідування і тривалих судових розглядів знаходився по місцю свого проживання в с. Небилів Рожнятівського району Івано-Франківської області, де не міг знайти роботу та прогодувати свою сім`ю. Його незаконне переслідування призвело до того, що його дружина ОСОБА_2 розірвала з ним шлюб, внаслідок чого він віддалився від своєї сім`ї, був обмежений у спілкуванні зі своїми дітьми та не брав повноцінної участі у їх вихованні. Крім цього, Надвірнянським РВВС його було оголошено у розшук та викладено його фотографії з написом «його розшукує міліція» на офіційному сайті Надвірнянського РВВС та в засобах масової інформації, і дана інформація на час подання позову не видалена та не спростована. Також більше п`яти років він постійно переживав з приводу його незаконного засудження та стягнення з нього шкоди в розмірі 84000 грн., що на той час складало для нього значну суму коштів, яку він не міг виплатити та в зв`язку з неоплатою штрафу міг бути позбавленим права виїзду за межі України і знову залишитись без роботи. Фактично за п`ять років кримінального переслідування він перетворився з успішного голови багатодітної сім`ї на одинокого чоловіка без засобів для існування.

Вказує, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а мінімальний розмір заробітної плати у 2019 році становив 4173 грн., тому вважає, що мінімально можливий розмір завданої йому моральної шкоди складає 258726 грн. (62 місяці х 4173 грн.)

Крім того, на досудовому розслідуванні та під час розгляду кримінального провадження судами правову допомогу йому надавав адвокат Тринчук В.В. згідно укладеного між ними договору про надання правової допомоги, у додатку до якого сторонами було погоджено гонорар адвоката, а саме: 10000 грн. - за послуги адвоката під час досудового розслідування; 15000 грн. - за послуги адвоката під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції; 12000 грн. - за послуги адвоката під час апеляційного розгляду кримінального провадження. Витрати на правову допомогу становлять: 10000 грн. (досудове розслідування) + 15000 х 3 (три судові розгляди в судах першої інстанції) +12000 х 3 (три апеляційні розгляди) = 91000 грн., які ним оплачені, що підтверджуються доданими до позовної заяви квитанціями. Вважає, що витрати на правову допомогу є співмірними з наданими адвокатом послугами під час досудового розслідування та судового провадження, затраченим часом, а також витратами, понесеними захисником для прибуття до місця розташування органу досудового розслідування та судових інстанцій.

Також ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року в справі № 338/1811/14-к до нього застосовано грошове стягнення у розмірі 1450 грн. 28 жовтня 2016 року за даною ухвалою Рожнятівським районним відділом ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області було відкрито виконавче провадження, яке на даний час закрито у зв`язку із виконанням ним даної ухвали.

Просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 258726,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; 91000,00 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу; 1450,00 грн. на відшкодування інших витрат, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Ухвалою від 22 листопада 2019 року про відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою від 18 грудня 2019 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі як співвідповідача Надвірнянську місцеву прокуратуру.

09 січня 2020 року позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог. Заява мотивована тим, що розмір завданої моральної шкоди обраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати на рівні 4723 грн., тому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 292826,00 грн. на відшкодування моральної шкоди (62 місяці х 4723 грн).

Ухвалою від 22 січня 2020 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі як співвідповідача прокуратуру Івано-Франківської області.

Ухвалою від 14 лютого 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позов суду не подав.

Відповідач - прокуратура Івано-Франківської області подав суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що доводи ОСОБА_1 щодо заподіяння йому моральної шкоди, в порушення вимог чинного законодавства, належним чином не обґрунтовані, а також до позову не долучено письмових доказів на підтвердження цих доводів. Вважає, що вимога про стягнення 91000 грн. на професійну правничу допомогу також не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не долучено належних і допустимих доказів на підтвердження даної вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в.о. прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_3 . 05 березня 2014 року повідомив ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Міськевич О.Я. від 25 квітня 2014 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_1 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

28 травня 2014 року на підставі вказаної ухвали ОСОБА_1 затримано.

Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Міськевич О.Я. від 29 травня 2014 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

23 липня 2014 року прокурором прокуратури Надвірнянського району Гурашем В.М. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 .

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2015 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого, стягнуто з нього на користь держави 84000 грн. шкоди, заподіяної в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього середовища.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано - Франківської області від 08 липня 2015 року вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2015 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду.

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого, стягнуто з нього на користь держави 84000 грн. шкоди, заподіяної в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього середовища.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано - Франківської області від 08 серпня 2016 року вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2016 року скасовано та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження у Надвірнянському районному суді Івано-Франківської області.

Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.249 КК України та виправдано; цивільний позов залишено без розгляду.

Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду від 14 травня 2019 року вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2018 року залишено без змін.

Згідно з ч.4 ст.62 Конституції України у разі скасування вироку суду як неправосудного, держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Відповідно до статей 55,56 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Суд вважає, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон № 266/94 ВР) передбачено, передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону № 266/94 ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно ст. 3 Закону № 266/94 ВР у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

З аналізу положень ст. 12 Закону № 266/94 ВР вбачається, що суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62).

Згідно ч.ч.5, 6 ст. 4 Закону № 266/94 ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону№ 266/94 ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до п. 14 цієї постанови відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Судом встановлено, що незаконне кримінальне переслідування, яке тривало понад п`ять років, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків ОСОБА_1 , необхідності витрачання зусиль на доведення своєї невинуватості, внесло суттєві зміни в особисте життя позивача, який був змушений змінити звичний для нього спосіб життя та праці, перетворився з успішного голови багатодітної сім`ї на одинокого чоловіка без засобів для існування, що завдало йому чималих моральних стражданьв період з 05 березня 2014 року до 14 травня 2019 року, тобто з дня повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину і до набрання відносно нього виправдувальним вироком суду законної сили.

ОСОБА_1 перебував під слідство та судом 62 місяці.

На час розгляду справи, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», мінімальну заробітну плату з 1 січня встановлено у місячному розмірі 4723 гривні, тому ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 292826,00 грн. (4723 грн. х 62 місяці).

Також, згідно п.4 ст. 3 Закону № 266/94 ВР на користь позивача підлягають відшкодуванню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 року визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2014 року між адвокатом Тринчуком Василем Васильовичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги. Згідно п.4.2. гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору. В додатку до договору про надання правничої (правової) допомоги зазначено, що відповідно до п.4.2 договору про надання правової допомоги сторони домовилися про те, що гонорар адвоката буде становити: 10000 грн. - досудове розслідування; 15000 грн. - розгляд кримінального провадження судом першої інстанції та 12000 грн. - апеляційний розгляд кримінального провадження (а.с. 67-68).

Участь адвоката Тринчука В.В. на стадії досудового розслідування (справа № 348/1018/14-к) та під час судового провадження матеріалів кримінального провадження № 0001122 (єдиний унікальний номер судової справи № 348/1811/14-к) підтверджується копіями процесуальних документів, які містяться в матеріалах даної цивільної справи.

За надану правову допомогу адвокату Тринчуку В.В. позивачем сплачено 10000,00 грн. за надання правової допомоги під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001122, що підтверджується квитанціями від 29 травня 2014 року та від 21 квітня 2015 року (а.с.48-49), та 81000,00 грн. за надання правової допомоги під час здійснення судового розгляду матеріалів кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, зокрема, в Надвірнянському районному суді Івано-Франківської області, Богородчанському районному суді Івано-Франківської області, Апеляційному суді Івано-Франківської області та в Тернопільському апеляційному суді, що підтверджується квитанціями від 01 червня 2016 року та від 15 травня 2019 року (а.с. 50-51).

На переконання суду понесені позивачем витрати на правову допомогу, зважаючи на тривалість перебування особи під слідством та судом, відповідають принципу розумності та справедливості, є співмірними із участю захисника на досудовому розслідуванні, в судових засіданнях в судах першої та апеляційної інстанцій, витратами, пов`язаними із прибуттям до місця досудового розслідування та судового провадження.

Також обґрунтованою є вимога позивача про відшкодування йому понесених інших витрат, які ним були сплачені під час судового провадження.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року в справі № 338/1811/14-к до ОСОБА_1 застосовано грошове стягнення у розмірі 1450 грн. на підставі ч.1 ст. 139 КПК України за повторну неявку в підготовче судове засідання Богородчанського районного суду Івано-Франківської області на розгляд справи про його обвинувачення за ч.1 ст. 249 КК України.

28 жовтня 2016 року на підставі ухвали суду старшим державним виконавцем Рожнятівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Вагилевичем В.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52899059.

Відповідно до Інформації про виконавче провадження від 03 листопада 2019 року виконавче провадження № 52899059 закінчено 27 грудня 2016 року на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на час проведення виконавчих дій) у зв`язку фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ст. 4 Закону № 266/94 ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону (п.1 - заробіток та інші грошові доходи, втрачені внаслідок незаконних дій; п. 3 - штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; п. 4 - суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; п.5 - моральна шкода), провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Таким чином, порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення його позовних вимог та стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 292826,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; 91000,00 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу; 1450,00 грн. на відшкодування інших витрат, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду у кримінальному провадженні № 0001222 від 06 жовтня 2013 року по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.1 ст. 249 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 292826,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; 91000,00 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу; 1450,00 грн. на відшкодування інших витрат, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2020 року.

Головуюча І.В. Круль