ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/1139/19
Провадження № 22-ц/4820/462/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року (суддя Горобець Н.О.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 25.01.2012 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, за яким позичальник отримала кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 29.08.2019 у неї перед Банком утворилася заборгованість у розмірі 50930,12 грн., яка складається з:

-21991,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

-8247,26 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-17790,15 грн. - пеня за прострочене зобов`язання;

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-2401,43 грн. - штраф (процентна складова).

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.01.2012 у розмірі 50930,12 грн., а також судові витрати у розмірі 1921 грн.

Заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 15000 грн. 00 коп. заборгованості та 565 грн. 73 коп. судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін; стягнути з відповідача судові витрати.

Вважає, що рішення в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що відповідачем отримано кредитні кошти в розмірі 15000 грн., що, на думку апелянта, не відповідає дійсності, оскільки суд безпідставно ототожнив суму фактично отриманих кредитних коштів (заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту) з сумою встановленого кредитного ліміту, який може бути перевищений (овердрафт), і що сума заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання відповідачем кредитних коштів та внесення ним платежів на погашення заборгованості.

Крім того, розрахунок заборгованості та виписка по рахункам відповідача, яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, є належними та допустимими доказами по справі.

За доводами апеляційної скарги встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за тілом та простроченим тілом кредиту.

Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність Банку, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що до суду була надана копія заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчила, що згодна, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Апелянт зазначає, що місцевий суд не мав брати до уваги висновок ВП ВС, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц, оскільки цей висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувались такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Апелянт також посилається на те, що місцевий суд без обґрунтованих та доказових заперечень відповідача замість останнього навів доводи проти вимог позивача, відмовив банку, не посилаючись на жодні докази іншої сторони спору.

Не маючи жодних доказів проти вимог позивача, місцевий суд в обґрунтування рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою у даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 25.01.2012 на підставі поданої відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач надав відповідачеві в користування грошові кошти в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а. с. 10).

Посилаючись на те, що заява, в сукупності з Тарифами, а також Умовами та Правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, який відповідач не виконує, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 29.08.2019, в сумі 50930,12 грн.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, відсотки пеню та штрафи.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, яка при цьому погодилась з ними, підписуючи заяву.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення заборгованість за частиною тіла кредиту, простроченим тілом кредиту, пені за прострочене зобов`язання, суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву.

За висновками суду роздруківка із сайту позивача належним доказом бути також не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У рішенні зазначено, що оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді заяви-анкети не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати відсотків, пені та штрафів, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованими відсотками, пенею та штрафами, відсутні.

При цьому суд першої інстанції послався на правову позицію, сформульовану ВП ВС у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Розподіл судових витрат суд здійснив відповідно до задоволених вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом статті 10561 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що відповідачем отримано кредитні кошти в розмірі 15000 грн., що, на думку апелянта не відповідає дійсності, оскільки суд безпідставно ототожнив суму фактично отриманих кредитних коштів (заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту) з сумою встановленого кредитного ліміту, який може бути перевищений (овердрафт), і що сума заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання відповідачем кредитних коштів та внесення ним платежів на погашення заборгованості, є необґрунтованим. Доказів, що банк може надавати відповідачу кошти в сумі, що перевищує ліміт, позивач не надав.

Твердження апелянта, що розрахунок заборгованості та виписка по рахункам відповідача, яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, є належними та допустимими доказами по справі, не є підставою для скасування рішення та задоволення позову. Вказані документи не підтверджують ознайомлення відповідача з Умовами, Тарифами та Правилами надання банківських послуг.

Погсилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за тілом та простроченим тілом кредиту, не може бути підставою для скасування рішення суду. Суд відмовив у задоволенні цієї частини позову, оскільки позивач не надав доказів, що сторони обговорили при укладенні договору умови про сплату позичальником відсотків, пені, штрафів.

Аргументи апеляційної скарги, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність Банку, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки, є загальним висновком і не може бути підставою для скасування конкретно оскаржуваного рішення.

Посилання апелянта, що до суду була надана копія заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчила, що згодна, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку, є припущенням. Доказів про узгодження умов надання коштів позивач не надав.

Твердження апелянта, що місцевий суд без обґрунтованих та доказових заперечень відповідача замість останнього навів доводи проти вимог позивача, відмовив банку, не посилаючись на жодні докази іншої сторони спору, є необґрунтованими. Судом першої інстанції була надана мотивована оцінка аргументам, наведеним учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, як того вимагає цивільно-процесуальний закон.

Посилання апелянта, що місцевий суд не мав брати до уваги висновок ВП ВС, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц, оскільки цей висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувались такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб, апеляційний суд до уваги не бере.

Необґрунтованим є посилання апелянта, що не маючи жодних доказів проти вимог позивача, місцевий суд в обґрунтування рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою у даній справі. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 10 березня 2020 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк