Провадження № 2/496/915/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Богдан Ю.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом і просить визнати такими, що містять недостовірну інформацію і принижують її честь, гідність та ділову репутацію, відомості, висловлені відповідачем, та стягнути з нього на її користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 11 грудня 2016 року близько 14 години між відповідачем та її чоловіком виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин, під час якого відповідач допустив образливі висловлювання на її адресу, але вказана інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність та ділову репутацію, що призвело до погіршення стану її здоров`я та моральних страждань, які проявилися у тому, що вона знаходилася у пригніченому стані довгий час, втратила спокій та сон, хвилювалася та нервувала, у зв`язку з чим у неї погіршився стан здоров`я та відносини з її знайомими, близьким та рідними людьми.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Той факт, що він в образливій формі висловив свою думку про те, що позивачка веде непристойний спосіб життя перед великою кількістю людей не відповідає дійсності, так як 11.12.2016 року у нього з чоловіком позивачки ОСОБА_5 дійсно виник конфлікт на ґрунті неприязного відношення її чоловіка до нього, який неодноразово висловлювався на його адресу образливими висловами. Твердження щодо висловлювання ним образ на адресу позивачки не підтверджується жодними доказами. Свідком початку даного конфлікту позивачка не була, а вийшла з квартири лише тоді, коли її чоловік побив його, що підтверджується відеозаписом, який він долучив до матеріалів справи. Вважає, що позивачка намагається ввести суд в оману, що конфлікт у нього з її чоловіком розпочався саме через те, що він нібито образив її та принизив її честь. Також зазначив, що позивачка намагається виправдати неправомірні дії свого чоловіка по відношенню до нього, так як останнього було засуджено за його побиття та зобов`язано виплатити йому матеріальну та моральну шкоду, через що вона і звернулася до суду з вказаною позовною заявою. У задоволенні позовної заяви позивачці просив відмовити.

Позивачка подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що з даним відзивом не згодна, так як факт висловлювання негативних слів зі сторони відповідача було встановлено та підтверджено ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року у справі № 523/9772/17, де зазначено наступне: «Під час конфлікту ОСОБА_4 перебуваючи в салоні припаркованного автомобіля, допустив образливі висловлювання на адресу дружини ОСОБА_5 , на що останній підійшов до автомобіля та завдав декілька ударів у скло дверей автомобіля». Запевняє, що відповідачем принижена її честь, гідність та ділова репутація, яка виразилася у її моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив її перед сусідами та знайомими, через що їй довелося відновлювати свою репутацію. Просила вказані обставини прийняти до уваги та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в свою чергу, подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що до відповіді на відзив, так як і до позовної заяви позивачка не надала жодного доказу, який свідчив би про факт розповсюдження ним недостовірної інформації про неї. Також зазначив, що посилаючись у своїх доводах про розповсюдження ним відносно неї недостовірної інформації на «велику кількість людей», які були свідками даного факту, позивачка не вказує їх прізвища та не надає їх свідчення в якості доказу, на відміну від нього. Просить звернути увагу на те, що свідками того, що він не розповсюджував відносно позивачки недостовірну інформацію та не висловлювався образливими висловами на адресу позивачки є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Представник позивачки у судовому засіданні на позові наполягав. При цьому пояснив, що відповідач своїми висловлюваннями наніс душевну травму позивачці перед сусідами, які знали її як порядну людину, що виразилось в її душевних стражданнях та переживаннях, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити позивачці у позові. При цьому пояснив, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а сам конфлікт та бійку вчинив чоловік позивачки.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 11 грудня 2016 року він почув, що у дворі за місцем його мешкання розпочався конфлікт, коли він вийшов на двір, то побачив ОСОБА_5 , який виражався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_4 , який сидів у салоні свого автомобіля. ОСОБА_5 звинувачував ОСОБА_4 , що той нібито «плюнув» на лобове скло його автомобіля. Потім ОСОБА_5 підійшов до автомобіля ОСОБА_4 та почав стукати по дверям його автомобіля. В подальшому ОСОБА_5 витягнув ОСОБА_4 із автомобіля і почав наносити удари останньому по обличчю. Після чого у двір вийшла дружина ОСОБА_4 і почала забирати свого чоловіка. Коли останніх розборонили вийшла позивачка, яка викликала поліцію, а вони швидку. Наголошував на тому, що під час конфлікту ОСОБА_5 з ОСОБА_4 позивачка не була присутня. Будь-яких образливих висловів зі сторони ОСОБА_4 на адресу позивачки ОСОБА_3 не було.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що 11 грудня 2016 року вона почула, що у дворі за місцем її мешкання почався конфлікт, коли вона вибігла на двір, то побачила ОСОБА_5 , який бив рукою по автомобілю ОСОБА_4 та кричав. В подальшому ОСОБА_5 витягнув ОСОБА_4 із автомобіля і почав наносити удари останньому. ОСОБА_5 виражався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_4 . Коли останніх розборонили, вийшла дружина ОСОБА_5 та просила викликати поліцію. Також додала, що ОСОБА_5 також нерідко висловлюється нецензурною лайкою на адресу інших сусідів та сам провокує скандали.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивачка є конфліктною людиною та навіть ображала її матір. Вона чула, як чоловік позивачки висловлювався брутальною лайкою на адресу чоловіка, який сидів у автомобілі, як потім вона дізналася, що це був саме ОСОБА_4 . Він витяг ОСОБА_4 з автомобіля та почав його бити. У останнього після бійки все обличчя було закривавлене. Після бійки на двір вийшла позивачка і просила викликати поліцію. Вона не чула, щоб ОСОБА_4 висловлювався на адресу позивачки ОСОБА_3 нецензурною лайкою. Крім цього, при початку конфлікту позивачка навіть не була присутньою.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що її чоловік ОСОБА_4 11 грудня 2016 року збирався їхати на роботу та сів за кермо свого автомобіля. В цей час на двір вийшов ОСОБА_5 та почав обзивати її чоловіка «пітухом», в подальшому ОСОБА_5 підійшов до автомобіля, в якому сидів її чоловік та почав бити по склу автомобіля, потім витягнув його з машини та почав наносити йому удари. Вона разом з її сестрою вибігли на двір та почали їх розбороняти. Після чого на двір вийшла дружина ОСОБА_5 . Запевняла, що її чоловік на адресу ОСОБА_3 не виражався образливими словами та взагалі нічого не казав.

Заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а ч. 1 ст. 68 Конституції України зазначає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо.

Виходячи з аналізу вищезазначених норми права, суд приходить до висновку, що для виникнення права вимоги щодо спростування недостовірної інформації, необхідно встановити факт її поширення.

Позивачка у позовній заяві зазначає, що близько 14 години 11 грудня 2016 року на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 між її чоловіком ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_4 виник конфлікт на ґрунті триваючих неприязних відносин, під час якого відповідач допустив образливі висловлювання на її адресу.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо підтвердження вищевказаних обставин, позивачка додала до позовної заяви лише ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року по справі № 523/9772/17, згідно якої вирок Суворовського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2017 року, яким засуджено її чоловіка ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України (нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень) відповідачу - залишено без змін, та із описової частини якої підтверджується той факт, що відповідач допустив образливі висловлювання на її адресу.

Дослідивши вказану ухвалу Апеляційного суду Одеської області та вирок Суворовського районного суду міста Одеси, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивачка у позовній заяві підтверджуються лише показами чоловіка позивачки ОСОБА_5 , якого і було засуджено за нанесення тілесних ушкоджень відповідачу, крім цього у своїх показах при розгляді даного кримінального провадження за обвинуваченням її чоловіка, позивачка не вказувала того факту, що конфлікт відповідача з її чоловіком розпочався саме через те, шо відповідач допустив образливі висловлювання на її адресу.

З наданого відповідачем відеозапису, записаного на диск марки «Verbatim DVD+R», що був зафіксований свідком конфлікту між відповідачем та чоловіком позивачки, вбачається, що позивачка вийшла на подвір`я лише після закінчення бійки між її чоловіком та відповідачем, що ще раз підтверджує той факт, що позивачка особисто не була до початку конфлікту між її чоловіком та відповідачем та спростовує обставини викладені в її позовній заяві про те, що причиною даного конфлікту було образливе висловлювання відповідача на її адресу.

Крім цього, свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач ОСОБА_4 не висловлювався на адресу позивачки, а весь конфлікт і бійку спровокував саме чоловік позивачки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачкою не надано належних доказів, що свідчили б про факт розповсюдження відповідачем недостовірної та такої, що принижує її честь та гідність інформації, а тому позовні вимоги про захист честі, гідності і ділової репутації задоволенню не підлягають.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально-соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку.

Виходячи з роз`яснень викладених в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995року(зі змінами внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Оскільки підстави для задоволення позову в частині захисту честі, гідності і ділової репутації позивачки відсутні, то відсутні і підстави для відшкодування моральної шкоди, так як дана вимога є похідною, а тому і позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачці слід відмовити оскільки їй така шкода не була заподіяна.

Керуючись ст.ст. 201, 277, 280, 297 ЦК України, ст. 3, 28, 68 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня отримання його повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра

Повний текст рішення складено 12 березня 2020 року