ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/483/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/241/19 Категорія: 304070000 Прилуцький В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д., Бондаренка С.І., Новікова О.М. за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Прилуцького В.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення неустойки за порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», повний текст рішення складений 27 грудня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_2 про стягнення неустойки за порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 07 грудня 2016 року в Інтернет магазині «Цифросвіт» ФОП ОСОБА_2 за кредитні кошти в сумі 15 340 грн. придбав холодильник марки «Liberty SSBS -429SS» поза межами торгівельного приміщення.

В період гарантійного терміну експлуатації на задній стінці холодильника з`явилась тріщина. Він звернувся до сервісного центру, де отримав акт, відповідно якого холодильник не підлягає ремонту. Після цього повідомив відповідача, що холодильник не підлягає ремонту і просив повернути кошти.

Позивач також зазначає, що неодноразово звертався як до відповідача так і до Інтернет магазину із проханням повернути кошти, проте його прохання були залишені без задоволення, тому він звернувся до Головного Управління Держпродспоживслужби в м. Києві із скаргою. Після цього відповідач зателефонував і запропонував забрати холодильник та просив надати рахунок для перерахування коштів. Лише після тривалих переговорів ОСОБА_2 погодився за власні кошти здійснити доставку холодильника з м. Сміли до м. Києва та повернув кошти у розмірі вартості холодильника.

Поскільки кошти були повернуті із значною затримкою, вважає, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач має сплатити йому неустойку за кожен день затримки повернення коштів.

З таких підстав просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь неустойку в розмірі 33 441 грн. 20 коп. за порушення прав споживача.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року в позові ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення неустойки за порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, ухвалене при недоведеності всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, а по справі постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував на те, що суд першої інстанції при постановленні рішення суду безпідставно не взяв до уваги посилання на Правила роздрібної торгівлі непродовольчими товарами і послався лише на Закон України «Про захист прав споживачів».

Крім того, судом невірно встановлено день розірвання договору, а саме 18 липня 2018 року, день отримання відповідачем холодильника, так як він як споживач має право не повертати продукцію до моменту повернення йому сплаченої за товар суми коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ФОП ОСОБА_2 адвокат Лук`яненко Г.О. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи твердження апелянта в апеляційній скарзі необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими допустимими та належними доказами.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткового задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Судом встановлено, що 07 грудня 2016 року ОСОБА_1 через Інтернет магазин «Цифросвіт» придбав холодильник марки «Liberty SSBS -429SS», серійний номер № НОМЕР_1 у відповідача ФОП ОСОБА_2 поза межами торгівельного приміщення.

В період гарантійного терміну експлуатації холодильника, на задній стінці з`явилась тріщина.

Згідно акту обстеження умов експлуатації побутового приладу № 16 від 21 листопада 2017 року встановлено, що даний побутовий прилад є гарантійним і підлягає заміні через торгівельну мережу та має тріщину на задній стінці ХК.

05 грудня 2017 року позивач направив на адресу відповідача через ТОВ «Нова пошта» заяву з вимогою про повернення коштів сплачених за холодильник, яка датована 04 грудня 2017 року.

19 грудня 2017 року відповідачем надана відповідь на вказану заяву, з якої вбачається, що на підставі акту сервісного центру позивачу погоджена компенсація у розмірі вартості холодильника, а також відшкодування вартості транспортування.

На повторну заяву позивача 14 травня 2018 року відповідачем направлена відповідь, в якій зазначено, що на підставі акту сервісного центру позивачу погоджена компенсація у розмірі вартості холодильника, а також коштів на транспортування. Для проведення фінансування, запропоновано направити реквізити для сплати.

25 червня 2018 року позивачем було направлено реквізити особового рахунку.

Згідно експерс-накладної № 0272 через відділення № 1 в м. Сміла ТОВ «Нова пошта» 13 липня 2018 року від імені ОСОБА_3 було відправлено на ім`я ФОП ОСОБА_2 холодильник, який було отримано 18 липня 2018 року.

13 серпня 2018 року на особовий рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» було перераховано кошти в розмірі 15 417 грн. 19 коп., що підтверджується квитанцією №Р24А464251261А01703.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовано Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.

До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, - договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до статті 673 ЦК України та статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець зобов`язаний надати покупцеві інформацію про товар, а також передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Пунктом 4 частини першої статті 708 ЦК України встановлено, що в разі виявлення покупцем протягом гарантійного або іншого строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Згідно із ч. ч. 3 - 4, 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Аналізуючи вказані норми права можна прийти до висновку, що вказана норма Закону регулює відносини по придбанню товару поза торгівельними і офісними приміщеннями і розірванню договору протягом чотирнадцяти днів за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа про їх продаж. Вказана норма Закону не передбачає правовідносин пов`язаних з придбанням товару неналежної якості.

В той же час ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» регулює правовідносини у разі придбання споживачем товару неналежної якості протягом встановленого гарантійного строку.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу придбання ОСОБА_1 товару неналежної якості. Із заявою про повернення коштів ОСОБА_1 звернувся протягом встановленого гарантійного строку, а саме в передостанній день спливу річного строку придбання товару.

Тобто, на дані правовідносини поширюється ст. 8 Закону України «Про захист право споживачів», а не ст. 12 цього Закону. Стаття 8 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачає стягнення неустойки за порушення строків повернення коштів сплачених за товар. Не передбачає таких санкцій і Цивільний Кодекс України чи інший нормативний акт.

Пленум Верховного суду України в п. 20 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснив, що судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягуються лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом.

Ні договором, ні іншими нормативними актами не передбачено стягнення неустойки в разі придбання товару неналежної якості.

За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Проте суд першої інстанції, на вказані норми Закону не звернув уваги і відмовив в задоволенні позову по інших підставах, які не передбачені законом.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: