ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2600/14-ц Номер провадження 22-ц/814/2412/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю.А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Одринської Т.В.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Ряднини І.В..

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу цивільну справу за поданням головного державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ про тимчасове обмеження виїзду за межі України

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 серпня 2014 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року державний виконавець виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Клименко С.М. за погодженням з начальником ВДВС, звернулася до суду з поданням, в якому просила тимчасово обмежити до виконання судового рішення у праві виїзду за межі України громадянку ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа.

Подання мотивоване тим, що у ВДВС на виконанні знаходиться виконавче провадження № 43886933 від 07.07.2014 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-945/11, виданого 25.01.2011 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу 155 237,81 грн. Вказує, що 11.07.2014 року до відділу надійшла заява стягувача про звернення до суду з поданням стосовно вирішення питання щодо обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що станом на 25.07.2014 у відділі ДВС Лубенського МРУЮ відсутні відомості про самостійне виконання боржником вказаного виконавчого документа. Зазначає, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на нього судовим рішення, тому просив подання задовольнити.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 серпня 2014 року подання головного державного виконавця відділу ДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа у праві виїзду за межі України до виконання судового рішення, а саме: рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.12.2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 340/07-ПК від 17.10.2007 року в розмірі 155 237,81 грн.

В апеляційному порядку вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що державним виконавцем не було доведено факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань. Постанови про відкриття виконавчого провадження апелянт не отримувала.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує рішення суду, а тому подання про обмеження її у праві виїзду за межі України є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

На час розгляду справи судом апеляційної інстанції ВДВС Лубенського МУЮ реорганізовано в Лубенський міськрайонний відділ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на момент постановлення оскаржуваної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 7 абз. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Як на підставу вимог подання про заборону виїзду за межі України боржнику, державний виконавець посилався на те, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання, покладні на неї судом та ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішення.

Таким чином зміст норм зазначеного Закону передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за умови доведеності ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Згідно вимог, ст.10 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на момент постановлення оскаржуваної ухвали), у системному зв`язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на момент постановлення оскаржуваної ухвали) на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Подання державного виконавця не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обов`язку ОСОБА_1 та доказів на підтвердження цих фактів. Окрім того, матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником копій постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції не звернув належної уваги на умови застосування обмежень, встановлених ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», не дав оцінки достатності обґрунтування у поданні можливості застосування цих положень, не зазначив в ухвалі конкретних фактів свідомих дій або бездіяльності боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Доказів, які б підтверджували факт свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду, державним виконавцем не надано, а сам факт невиконання виконавчого документу боржником не може бути достатньою підставою для застосування Закону щодо тимчасового обмеження в праві виїзду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування обмежень щодо виїзду ОСОБА_1 за межі України.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні подання державного виконавця з вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 серпня 2014 року скасувати, постановити нову.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу ДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.12.2020.

Головуючий: Т.В. Одринська

судді: Л.І. Пилипчук

В.П. Пікуль