РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання - Радзімовської Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 , зняття з відповідачів з реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 18.09.2019 року він набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу. Позивачу стало відомо, що відповідачі по теперішній час зареєстровані у вказаній квартирі, не зважаючи на те, що вони не проживали у квартирі більше двох років. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою суду від 18.11.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку було залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків (а.с. 14).

04.12.2019 року позивач недоліки, зазначені в ухвалі суду від 18.11.2019 року, усунув.

Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 37 38).

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої справу просить розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. 22.01.2020 року на адресу суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутністю. 23.11.2020 року на адресу суду надійшла заява від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій просять справу розглядати за їх відсутністю.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2019 року зареєстрованого в реєстрі за № 3329, що укладений між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. Право власності позивача зареєстровано 18.09.2019 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9 - 10, 11).

Згідно з довідкою-витягом з домової криги № 1142 від 28.08.2017 року в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані колишні власники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 13).

Відповідно до Відомості № П1-158969-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 02.10.2019 року, що видана Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 12).

Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи будь-коли перешкоджали відповідачам у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутніми понад встановленого законом строку відповідачами.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 15, 16, 316, 37, 318, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 267, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1964 року народження, ОСОБА_3 , 1978 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

Рішення суду є підставою для органів реєстрації для зняття ОСОБА_2 , 1964 року народження, ОСОБА_3 , 1978 року народження, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.С. Єршова