Номер провадження: 22-ц/813/4017/20
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2019 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, Відділ державних адміністративних послуг у Приморському районі про зняття з реєстрації осіб,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року представник АТ «Кредобанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом про зняття ОСОБА_2 , 1954 року народження, ОСОБА_3 , 2017 року народження, ОСОБА_4 , 1995 року народження, з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що вказана квартира знаходиться під іпотекою АТ «Кредобанк», у якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

02 серпня 2018 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Під час виконання виконавчого напису нотаріуса з`ясувалося, що за даною адресою зареєстровані особи: ОСОБА_2 , 1954 року народження, ОСОБА_3 , 2017 року народження, ОСОБА_4 , 1995 року народження, які, на думку позивача мають бути зняті з реєстрації, що стало підставою звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2019 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2019 року та направити справу на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси, за місцем реєстрації апелянта, посилаючись на порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов підсудний Суворовському районному суду м.Одеси.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до та ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з місця реєстрації якого позивач просить зняти відповідачів по справі.

Враховуючи, що предметом позову є квартира АДРЕСА_2 , яка територіально відноситься до Суворовського районного суду м.Одеси, колегія суддів вважає, що позов подано до належного суду.

Доводи апеляційної скарги, що даний спір повинен розглядатися за правилами ч.1 ст.27 ЦПК України, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача по справі, є неспроможними, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Норми виключної підсудність мають приорітет над загальною підсудністю. Тобто, коли виникає спір майновий або немайновий, але з приводу нерухомого майна, то справа має розглядатися за місцем знаходження цього майна та норми загальної підсудності (ч.1 ст.27 ЦПК України) в такому випадку не застосовуються.

Судова колегія звертає увагу, що апеляційна скарга подана у грудні 2019 року, апеляційне провадження у справі відкрито 12.12.2019 року та справу призначено до розгляду 18.12.2019 року за нормами ЦПК України в діючій на той час редакції, яка зокрема передбачала можливість окремого від рішення суду оскарження ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи відноситься до основних засад (принцпів) цивільного судочинства (п. 8 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

На час розгляду апеляційної скарги по суті, Законом України № 460-IX від 15.01.2020 року з ст. 353 ЦПК України виключений п. 8, яким передбачувалося право на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Згідно з пунктом «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

При таких обставинах судова колегія доходить до висновку, що виключення з переліку ухвал, що можуть бути оскарженими в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності передбачено законом, яким внесені зміни до процесуального законодавства і має легітимну мету.

Проте, в даній справі, на час подання ОСОБА_1 апеляційної скарги, відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в апеляційному порядку, національним законом - п. 8 ст. 353 ЦПК України передбачалася можливість оскарження ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності окремо від рішення суду.

У відповідності до ч.4 ст. 4 ЦПК України закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи наведене, не допуск апеляційної скарги ОСОБА_1 до розгляду по суті в апеляційному порядку не може за наведених обставин вважатися, що таке втручання в його процесуальне право на оскарження судового рішення (ухвали про відкриття провадження у справі) є достатнім, виправданим і пропорційним інтересам ОСОБА_1 , як учасника справи.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягала розгляду по суті.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому в силу ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до Закону України № 460-IX від 15.01.2020 року, який набрав чинності 08.02.2020 року, ухвала про відкриття провадження у справі касаційному оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку на підлягає.

Повний текст судового рішення складено 11.03.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова