Провадження № 2-др/127/43/20
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
03 грудня 2020 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюк К.П., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог за заявою представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди,
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди.
06 листопада 2020 року у вищевказаній справі було ухвалено рішення, яким позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 2 від 12 листопада 2019 року у розмірі 57 763 грн. 62 коп., з яких 52 800 грн. 00 коп. - основний борг, 4 067 грн. 44 коп. - комунальні платежі, 592 грн. 82 коп. - 3 % річних, 303 грн. 00 коп. - інфляційні (а.с. 45-48).
10 листопада 2020 року представником позивача було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп.
Відповідально до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У встановлений законом строк представником позивача було надано суду докази щодо розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 2 від 12 листопада 2019 року у розмірі 57 763 грн. 62 коп., з яких 52 800 грн. 00 коп. - основний борг, 4 067 грн. 44 коп. - комунальні платежі, 592 грн. 82 коп. - 3 % річних, 303 грн. 00 коп. - інфляційні (а.с. 45-48).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судом встановлено, що 01 вересня 2020 року між адвокатом ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги.

Позивач у своїй позовній заяві та представник позивача у заяві про ухвалення додаткового рішення зазначають, що ФОП ОСОБА_1 були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

На підтвердження вищевказаних обставин, представником позивача було подано до суду Акт про прийняття-передачі наданих послуг від 09 листопада 2020 року та Рахунок № 1 від 09 листопада 2020 року.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Однак, в порушення вищевказаних норм чинного законодавства, представником позивача на підтвердження понесених ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. не було надано належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт здійснення оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Як вже зазначалось вище, такими доказами можуть бути: квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Наданий представником позивача Рахунок № 1 від 09 листопада 2020 року не може свідчити про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оскільки рахунок є документом, на підставі якого має здійснюватися оплата, та не являється доказом фактичного здійснення оплати за надані послуги.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених останньою на професійну правничу допомогу, оскільки у матеріалах справи відсутні докази фактичного понесення вказаних витрат ФОП ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 263-265, 270, 273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У стягненні витрат понесених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. - відмовити.

Витрат на професійну правничу допомогу залишити за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Додаткове рішення складено 03 грудня 2020 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області К.П. Гуменюк