справа № 208/2681/19
№ провадження 2/208/453/20
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Пентраковської М.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди, -

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача, заперечення відповідача:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 17 січня 2017 року та 20 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу ? частки магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 20 січня 2017 року вона є власником усього магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дане приміщення придбане для провадження підприємницької діяльності. 26 січня 2017 року вона хотіла потрапити в свій магазин, але з невідомих причин в магазині перебував ОСОБА_3 , який незаконно захопив приміщення магазину та користувався ним у своїх цілях, добровільно звільнити приміщення він відмовився. 13 листопада 2017 року рішенням Заводського районного суду м.Дніпропродзержинська Дніпропетровської області вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити приміщення магазину задоволені, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залишено без змін. ОСОБА_3 самостійно 11 березня 2019 року звільнив приміщення магазину. У зв`язку з тим, що вона не могла користуватися своїм майном в період з 26 січня 2017 року по 11 березня 2019 рік та отримувати від його користування прибуток, вважає, що відповідач завдав їй збитки своїми неправомірними діями внаслідок її упущеної вигоди. Підтвердженням розрахунку вини втрат (упущеної вигоди) є висновок судового експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 02 квітня 2019 року, що становить 68 860 грн., а за період з 36 січня 2017 року по 11 березня 2019 рік становить 146 022,84 грн.

З огляду на викладене просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 втрачену вигоду (упущену вигоду) в розмірі 146 022,84 грн. та судові витрати.

У своєму позові посилалась на вимоги ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилалась на обставини викладені в позові, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 втрачену вигоду (упущену вигоду) в розмірі 146 022,84 грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник відповідача ОСОБА_4 заперечували щодо задоволення позову, посилались на обставини, викладені у відзиві на позов. Зазначили суду, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 не було укладено ніякого договору, у тому числі договору оренди магазину за адресою: АДРЕСА_1 , який би міг порушити відповідач. Зазначив, що після ознайомлення з постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року ОСОБА_3 на початку березня 2019 року добровільно звільнив спірний магазин. ОСОБА_1 не надала ніяких доказів можливості реально отримати доходи від оренди спірного магазину, вжиття нею будь-яких заходів щодо передачі його в оренду. Експлуатація спірного магазину була неможливою у зв`язку з тим, що він був об`єктом самочинного будівництва, не введеним в експлуатацію. ОСОБА_3 не одержав і не міг одержати ніяких доходів від спірного майна, тому як з самого початку виникнення спору ОСОБА_1 щодо майна ОСОБА_3 причинив ним користуватися, який не є суб`єктом підприємницької діяльності.

В якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 суду пояснив, що він працював разом із відповідачем з 2011 року по 2019 рік за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив суду, що ОСОБА_3 мав намір купити за вказаною адресою магазин, але він був проданий ОСОБА_1

2.Заяви, клопотання учасників справи:

28 серпня 2019 року представник відповідача наданий відзив на позов.

12 вересня 2019 року представником позивача надана суду відповідь на відзив.

15 жовтня 2019 року представником відповідача надане заперечення на відповідь на відзив.

19 листопада 2019 року представником відповідача надана заява про виклик свідків.

19 грудня 2019 року представником позивача надані суду письмові пояснення.

3.Процесуальні дії суду

10 червня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

4.Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником магазину за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідно до договорів купівлі-продажу частки магазину від 17 січня 2017 року та 20 січня 2017 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.11-12,13-14, 15).

Станом на 20 січня 2017 року ОСОБА_1 є власником усього магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-20).

З пояснень представника позивача вбачається, що 26 січня 2017 року ОСОБА_1 хотіла потрапити в свій магазин, але в магазині перебував ОСОБА_3 , який користувався приміщенням магазину у своїх цілях, добровільно звільнити приміщення відмовився.

13 листопада 2017 року рішенням Заводського районного суду м.Дніпропродзержинська Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити приміщення магазину були задоволені, та постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року рішення залишено без змін.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 самостійно 11 березня 2019 року звільнив приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечувалось сторонами.

У своїх вимогах позивач посилається на те, що у зв`язку з тим, що вона не могла користуватися своїм майном в період часу з 26 січня 2017 року по 11 березня 2019 рік та отримувати від нього прибуток, вважає, що відповідач завдав їй збитки своїми неправомірними діями внаслідок її упущеної вигоди.

Підтвердженням розрахунку вини втрат (упущеної вигоди) позивач надала суду висновок судового експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 02 квітня 2019 року, згідно якого вартість доходу можливо отриманого за рік, при здачі в оренду окремої нежитлової будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням доброго ремонту в магазині становить 69 860 грн. (а.с.31-52) .

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є стягнення упущеної вигоди.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, який урегульований ЦК України та предметом спору є відшкодування матеріальних збитків.

5. Оцінка суду.

Вислухавши представників сторін та відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо матеріальної шкоди.

Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Як вбачається із суті позовних вимог позивач просить відшкодувати завдану їй шкоду у вигляді недотриманого прибутку за період з 26 січня 2017 року по 11 березня 2019 рік, у зв`язку з тим, що позивач була позбавлення можливості використовувати приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , для провадження своєї підприємницької діяльності, від якої отримала би прибуток.

З огляду на вказане вище у сукупності, суд вважає, що недотриманого прибутку позивачем розмір не може вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

З урахуванням наведеного, посилання позивача про наявність правових підстав для стягнення на її користь збитків у вигляді недотриманого прибутку в розмірі 146 022,84 грн. є помилковими.

Ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог ст.81 ЦПК України, позивачем не доведено, що діями відповідача останній була спричинена матеріальна шкода, яка відповідно до вимог ст.22 ЦК України є упущеною вигодою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

6.Судові витрати.

Так, при зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору, але з урахуванням відмови в задоволені позову, судовий збір поверненню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.15, 16, 22, 1166 ЦК України та ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 ,, адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Похваліта С. М.