справа № 208/2144/19
№ провадження 2/208/429/20
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Вілкової Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

У своєму позові позивач посилався на те, що 24 квітня 1993 року він уклав шлюб з відповідачем. Рішенням суду від 11 вересня 2017 року шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі на ім?я відповідача 30 грудня 2003 року був придбаний будинок А-1 житловою площею 50,9 кв.м., загальною площею 86,3 кв.м., гараж Б-1, вбиральня В-1, літня кухня Г-1, навіс Ж-1, зливна яма № 3, огорожі №1,2,4-6, тротуар І, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 600 кв.м. Він як співвласник будинку має право на виділ частки майна в натурі. Також ним було проведено оціночно будівельну та будівельно технічну експертизи, якою було визначено прийнятний варіант розподілу домоволодіння, а саме: першому співвласнику відходить 52/100 частки, вартістю 357 747,00 грн., а другому співвласнику відходить 48/100, вартістю 326 887,00 грн., при цьому різниця в вартості в розмірі 13 930,00 грн. покладається на користь другого співвласника, як грошова компенсація цієї різниці. Тому вважає, що за таких обставин домоволодіння потрібно ділити відповідно до Варіанта № 1, згідно якого йому ОСОБА_1 виділяється по житловому будинку А-1, квартира № АДРЕСА_2 , загальною площею 44,65 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., прим. 1-1 (пл..9,1 кв.м.) коридор; прим. 1-2 (пл. 2,75 кв.м.) коридор; прим. 1-3 (пл.. 9,6 кв.м.) кімната, прим. 1-4 (пл..23,2 кв.м.) кімната, гараж літ. Б-1, погріб літ. п/д, вхід в погріб літ. Б-1, вбиральня літ В-1, огорож № 1 (11,45 м), огорожа № 2, ворота № 4, хвіртка № 6, тротуар № 1. При цьому відповідачу ОСОБА_2 виділяється по житловому будинку літ. А-1, квартира № АДРЕСА_3 , загальною площею 41,65 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м.: прим. 1-1 (пл.. 4,4 кв.м.) коридор; прим. 1-2 (пл. 2,75 кв.м.) коридор; прим. 1-5 (пл.18,1 кв.м.) кімната; прим. 1-6 (пл.. 9,6 кв.м.) кухня; прим. 1-7 (пл..4,4 кв.м.) ванна; прим. 1-8 (пл.2,4 кв.м.) кладова, погріб літ. п/д, вхід в підвал літ. А-1, ганок, козирок, навіс лі. Ж-1, літня кухня літ. Г-1, огорожа № 1 (2,00 м), зливна яма № 3.

Тому просить суд з урахування уточнень, поділити спільне сумісне майно: житловою площею 50,9 кв.м., загальною площею 86,3 кв.м., гараж Б-1, вбиральня В-1, літня кухня Г-1, навіс Ж-1, зливна яма № 3, огорожі №1,2,4-6, тротуар І, що знаходиться в АДРЕСА_1 , визнавши за ним ОСОБА_1 право власності на 52/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 48/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами; стягнути з нього на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 13 930,00 грн., як грошову компенсацію різниці вартості часток; припинити право спільної часткової власності його ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши в натурі кожному, як окреме індивідуальне визначене нерухоме майно, належні ОСОБА_1 52/100 та належні ОСОБА_2 48/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на окремий об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 приміщення загальною площею 44,65 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., прим. 1-1 (пл..9,1 кв.м.) коридор; прим. 1-2 (пл. 2,75 кв.м.) коридор; прим. 1-3 (пл.. 9,6 кв.м.) кімната, прим. 1-4 (пл..23,2 кв.м.) кімната, гараж літ. Б-1, погріб літ. п/д, вхід в погріб літ. Б-1, вбиральня літ В-1, огорож № 1 (11,45 м), огорожа № 2, ворота № 4, хвіртка № 6, тротуар № 1; визначити порядок користування земельною ділянок площею 624 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Варіанту № 1 розділу земельної ділянки (Додаток) № 2 до висновку судової оціночно будівельної та будівельно технічної експертизи 3 9392/07-19, складеної 13.09.2019 р., відповідно до якого йому виділяється в користування земельна ділянка площею 312 кв.м., та ОСОБА_2 виділяється в користування земельна ділянка площею 312 кв.пм., границя між земельними ділянками на плані земельної ділянки визначена червоною лінією (додаток№ 2); визнати за ОСОБА_2 право власності на окремий об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 приміщення виділяється по житловому будинку літ. А-1, квартира № АДРЕСА_3 , загальною площею 41,65 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м.: прим. 1-1 (пл.. 4,4 кв.м.) коридор; прим. 1-2 (пл..2,75 кв.м.) коридор; прим. 1-5 (пл.18,1 кв.м.) кімната; прим. 1-6 (пл.. 9,6 кв.м.) кухня; прим. 1-7 (пл..4,4 кв.м.) ванна; прим. 1-8 (пл.2,4 кв.м.) кладова, погріб літ. п/д, вхід в підвал літ. А-1, ганок, козирок, навіс лі. Ж-1, літня кухня літ. Г-1, огорожа № 1 (2,00 м), зливна яма № 3; встановити ОСОБА_2 земельний сервітут у вигляді обмеженого права користування частиною земельної ділянки в районі літньої кухні зі сторони домоволодіння АДРЕСА_1 , в разі потреби обслуговування стін літньої кухні літ. Г-1; встановити ОСОБА_1 земельний сервітут у вигляді обмеженого права користування частиною земельної ділянки, в разі потреби, для обслуговування стін житлового будинку А-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяви, клопотання позивача, відповідача

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає, але в частині стягнення суми судового збору з неї просить відмовити.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Процесуальні дії по справі

27 травня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 24 квітня 1993 року знаходились в зареєстрованому шлюбі, але 11 вересня 2017 року за рішенням суду шлюб було розірвано, дана обставина підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.09.2017 року (а.с.5,6).

Судом встановлено, що 30 грудня 2003 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку А-1, житлової площі 50,9 кв.м., загальна площа 86,3 кв.м., гараж Б-1, вбиральня В-1, літня кухня Г-1, навіс Ж-1, зливна яма № 3, огорожі №1,2,4-6, тротуар І, що підтверджується договором купівлі продажу від 30.12.2003 р. посвідчений державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Полянським Ю.М. (а.с.7), та право власності зареєстровано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.8).

Державним актом серії ЯЖ № 847807 право власності на земельну ділянку 0.0624 га за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно до звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомого майна директора ТОВ «Сервіспромексперт» ОСОБА_4 . ринкова вартість домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 складає 73 АДРЕСА_4 (а.с.14-20).

Також висновком експерта за результатами проведення судової оціночно будівельної та будівельно технічної експертизи № 9392/07-19 від 13.09.2019 р. встановлено, що можливий та самий прийнятний варіант розподілу домоволодіння є, що першому співвласнику відходить 52/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 357 747,00 грн., а другому співвласнику відходить 48/100, з вартістю 326 887,00 грн., при цьому різниця в вартості в розмірі 13 930,00 грн. покладається на користь другого співвласника, як грошова компенсація цієї різниці.

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного кодексу України.

Застосовані норми права

Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ч.2 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п. 182 зазначено: «Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК».

Оскільки, відповідач позов визнала повністю, сторони визнають, що вищевказане майно є їх спільною сумісною власністю подружжя, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та поділ спільного майна подружжя.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене та керуючись, ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 15, 16, 368 Цивільного Кодексу України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 7, 19, 81, 141, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно подружжя: житлового будинку АДРЕСА_5 , житловою площею 50,9 кв.м., загальною площею 86,3 кв.м., гараж Б-1, вбиральня В-1, літня кухня Г-1, навіс Ж-1, зливна яма № 3, огорожі №1,2,4-6, тротуар І, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 52/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 48/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 13 930 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять) грн. 00 коп., як грошову компенсацію різниці вартості часток.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши в натурі кожному, як окреме індивідуальне визначене нерухоме майно, належні ОСОБА_1 52/100 та належні ОСОБА_2 48/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на окремий об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 приміщення загальною площею 44,65 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., прим. 1-1 (пл..9,1 кв.м.) коридор; прим. 1-2 (пл. 2,75 кв.м.) коридор; прим. 1-3 (пл.. 9,6 кв.м.) кімната, прим. 1-4 (пл..23,2 кв.м.) кімната, гараж літ. Б-1, погріб літ. п/д, вхід в погріб літ. Б-1, вбиральня літ В-1, огорож № 1 (11,45 м), огорожа № 2, ворота № 4, хвіртка № 6, тротуар № 1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на окремий об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 приміщення виділяється по житловому будинку літ. А-1, квартира № АДРЕСА_3 , загальною площею 41,65 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м.: прим. 1-1 (пл.. 4,4 кв.м.) коридор; прим. 1-2 (пл..2,75 кв.м.) коридор; прим. 1-5 (пл.18,1 кв.м.) кімната; прим. 1-6 (пл.. 9,6 кв.м.) кухня; прим. 1-7 (пл..4,4 кв.м.) ванна; прим. 1-8 (пл.2,4 кв.м.) кладова, погріб літ. п/д, вхід в підвал літ. А-1, ганок, козирок, навіс лі. Ж-1, літня кухня літ. Г-1, огорожа № 1 (2,00 м), зливна яма № 3.

Визначити порядок користування земельною ділянок площею 624 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Варіанту № 1 розділу земельної ділянки (Додаток) № 2 до висновку судової оціночно будівельної та будівельно технічної експертизи 3 9392/07-19, складеної 13.09.2019 р., відповідно до якого ОСОБА_1 виділяється в користування земельна ділянка площею 312 кв.м., та ОСОБА_2 виділяється в користування земельна ділянка площею 312 кв.пм., границя між земельними ділянками на плані земельної ділянки визначена червоною лінією (додаток.№ 2).

Встановити ОСОБА_2 земельний сервітут у вигляді обмеженого права користування частиною земельної ділянки в районі літньої кухні зі сторони домоволодіння АДРЕСА_1 , в разі потреби обслуговування стін літньої кухні літ. Г-1.

Встановити ОСОБА_1 земельний сервітут у вигляді обмеженого права користування частиною земельної ділянки, в разі потреби, для обслуговування стін житлового будинку А-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області..

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Похваліта С. М.