Справа № 643/1595/20
Провадження № 2-о/643/185/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2020 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Терещенко В.В., заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Московський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті місто Ірміно Луганської області.

В обґрунтування заяви зазначено, що заявник є онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні церкви за таких обставин: механічна асфіксія від зачинених дихальних шляхів харчовими речовинами. Отримати свідоцтво про смерть у відділі реєстрації актів цивільного стану не є можливим, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Місцем смерті є м. Ірміно Луганської області. Встановлення факту смерті необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть на території України.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 03.02.2020.2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 подану заяву та викладені в ній доводи підтримала в повному обсязі.

Крім того, ОСОБА_1 , допитана за її згодою в якості свідка, надала показання, згідно яких її бабуся померла в м. Ірміно Луганської області (колишня назва м. Теплогірськ). Заявник особисто була присутня на похованні бабусі. Коли відбувались події в церкві, заявника не було. Заявник зазначила, що прибула до м. Стаханов 21.01.2020 року. У її бабусі була лише одна дитина батько заявника. У батька, крім заявника, інших дітей не має. Мати з батьком розлучились, коли заявнику було 2 роки. Зараз мати проживає в м. Москва. Вона також була присутня на похованні ОСОБА_2 . У бабусі не було чоловіка, дідусь помер давно. Заявник є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 . Інших осіб, які перебувають на контрольованій території України та можуть бути допитані в якості свідків в даній справі, немає. Так, всі особи, яким особисто відомо про смерть бабусі, знаходяться на тимчасово окупованій території України та не планують виїжджати звідти.

Представник заінтересованої особи - Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти заяви не надав.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно довідки № 6330-28994 від 28.02.2017 року, виданої УПСЗН Московського району м. Харкова, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 4).

Судом встановлено, що 14.01.2017 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено шлюб у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 44. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » (а.с. 5).

Відповідно до Повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.06.2005 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 6).

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18.01.1962 року, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (а.с. 7).

Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , останній виданий на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стаханова Луганської області. Остання була зареєстрована з 08.06.1972 року за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 8).

Заявником надано копію Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 21.01.2020 року Відділом запису актів цивільного стану Стаханівського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ірміно Луганської області (а.с. 10).

Крім того, на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надано суду також копію лікарського свідоцтва про смерть № 40 від 20.01.2019 року, копію довідки № 58 від 28.01.2019 року, видані незаконно утвореними органами так званої Луганської народної республіки, фотокартки з місця поховання, договір-заказ № 10 на проведення поховання, замовником в якому є заявник ОСОБА_1 , померлим ОСОБА_2 , попереднє замовлення до вказаного договору, свідоцтво про поховання.

З вказаних документів вбачається, що ОСОБА_2 , 1940 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ірміно Луганської області, причина смерті механічна асфіксія від зачинених дихальних шляхів харчовими речовинами.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2020 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено відмову у проведенні державної реєстрації народження № 33/22.4-05-31, в якій зазначено, що заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року з № 1150/13024 (а.с. 11).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актом цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_2 настала на тимчасово окупованій території України, суд приходить до висновку щодо неможливості отримання заявником лікарського свідоцтва про смерть встановленого зразка, виданого компетентним органом державної влади України.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Оцінюючи надані заявником докази, суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Допустимими за змістом частини першої статті 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Частиною першою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким врегульовано особливості статусу тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Згідно ч. 2 ст. 9 вказаної Закону, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Як вбачається з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі щодо окремих питань застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду відповідної категорії справ.

Крім того, суд враховує, що згідно положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Вказане завдання превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Враховуючи вказані вище положення законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, завдання забезпечення справедливості цивільного судочинства та гарантування прав і свобод осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, а також оцінюючи зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку щодо доведеності факту смерті ОСОБА_2 та наявності підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 2, 4, 10, 76-80, 89, 90, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-319, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації місця проживання як взятої на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ) задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стаханова Луганської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Ірміно Луганської області.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 13.03.2020 року.

Суддя Д.А. Крівцов