Єдиний унікальний номер 235/2956/20
Номер провадження 22-ц/804/3223/20
Номер провадження 22-ц/804/3223/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Никифоряка Л.П., Хейло Я.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сербіної Анастасії Валеріївни, на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 серпня 2020 року (ухваленого під головуванням судді Рибкіна О.А. у м. Мирноград Донецької області, повний текст складено 21 серпня 2020 року) у цивільній справі №235/2956/20 за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення спадщини у вигляді недоотриманої пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що він є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. було заведено спадкову справу та враховуючи відповідь Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, видано свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді недоотриманої пенсії в загальній сумі 8212 грн.. Із заявою про виплату недоотриманої пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину він звернувся до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, однак останній здійснив виплату недоотриманої пенсії за період з 11.02.2017 року по 30.06.2017 року у сумі 6432,04 грн. Також на адвокатський запит пенсійним фондом повідомлено, що сума недоотриманої пенсії з дати останньої виплати по місяць смерті складає 20517,00 грн. (за період з 01.03.2016 по 30.06.2017). Тому позивач вважав, що відповідачем у порушення вимог Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було надано нотаріусу недостовірні відомості щодо сум недоотриманої за життя його матері пенсії, яка в подальшому не була включена до спадщини, а отже й не виплачена йому як спадкоємцю.

Просив стягнути з відповідача на його користь спадщину у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 14084,96 гривень та сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішенням Димитровського міського суду від 21 серпня 2020 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на його користь недоотриману за життя спадкодавця суму пенсії в порядку спадкування у розмірі 1779 ,96 грн., а також судовий збір у розмірі 106,25 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 листопада 2020 року апеляційна скарга Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повернута апелянту як неподана у зв`язку із не усуненням недоліків (а.с.80).

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи та стягнути з відповідача судовий збір .

Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що Пенсійний фонд надав недостовірну інформацію нотаріусу щодо розміру недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , що призвело до видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, яке містить зменшені суми спадкового майна, яке належить спадкоємцю.

А саме згідно із відповіддю пенсійного фонду на адвокатський запит розмір недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті матері позивача складає 20 517,00 грн., а у відповіді на запит нотаріуса була зазначена сума у розмірі 8 212,00 грн. При цьому сума, яка виплачена відповідачем позивачу на підставі свідоцтва на право на спадщину складає ще меншу суму 6 432,04 грн..

Виплачуючи зазначену суму Пенсійний фонд керувався положеннями ч.1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виходив із того, що виплаті підлягає сума що не перевищує трьох років до дня звернення за отриманою пенсією. Зазначене на думку апелянта порушує право позивача на отримання спадщини за законом та не відповідає положенням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Зазначає, що сума недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії, яка не виплачена позивачеві складає саме 14 084,96 грн. (20 517,00 грн. 6 432,04 грн.) та з урахуванням положень ст.36, 52 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не може бути обмежена будь-якими строками, а застосування ст. 46 зазначеного закону не розповсюджується на спірні правовідносини.

Вважає, що відповідач був зобов`язаний включити до складу спадщини суму недотриманої пенсії за життя спадкодавця- матері позивача, по день її смерті, без обмеження будь-якими періодами, однак суд першої інстанції не врахував цього при винесенні оскаржуваного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів через програму «EasyCon» з`явився представник позивача адвокат Сербіна А.В..

Інші сторони у судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток-повідомлень (а.с.90, 91)

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований у м. Макіївка, Донецької області, в населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року №1632-VII у випадку коли остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Повідомлення для ОСОБА_1 про дату, час, та місце судового засідання із посиланням на веб-адресу ухвали суду про призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оприлюднено на офіційному веб-сайті Донецького апеляційного суду 17.11.2020 року, тобто із дотриманням строку встановленого ч.1 ст. 1-1 зазначеного закону. (а.с.88).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач незаконно перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.

Визначаючи розмір грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із різниці загального розміру належної позивачу суми недоотриманої пенсії померлої матері відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та фактично виплачених йому грошових коштів недоотриманої пенсії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на набуті в порядку спадкування за законом грошові кошти недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 за період часу з 01 березня 2016 року до 30 червня 2017 року у розмірі 14084,96 грн, місцевий суд вказав, що право на спадщину ОСОБА_1 після смерті матері підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 лютого 2020 року, яке не є предметом спору в даній справі.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті матері та отримав свідоцтво про спадщину, яка складається з грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії в сумі 8212,00 грн. (а.с.8).

З листа Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.04.2020 року вбачається,що недоотримана за життя пенсія ОСОБА_2 з дати останньої виплати по місяць смерті складає 20517,00 грн. (за період з 01.03.2016 по 30.06.2017).

Позивачу виплачена згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №319 недоотримана пенсія померлої ОСОБА_2 за період з 11.02.2017 по 30.06.2017 в сумі 6432,04 грн. Сума недоотриманої пенсії була зменшена згідно ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.

Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у нього як спадкоємця першої черги після смерті матері права на спадкування недоотриманої суми пенсії.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на отримання після смерті його матері належних їй сум пенсії, які не були виплачені їй за життя без будь яких часових обмежень, зокрема трирічних на які відповідно до ст.46 Закону України «»Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» посилається відповідач.

Щодо доводів апелянта з приводу недостовірного подання відповідачем інформації на запит нотаріуса щодо розміру пенсії, яка залишилась після смерті матері позивача та виплати різниці яка не увійшла до спадкової маси визначеної нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців та є для спадкоємців основним правовстановлюючим документом.

Наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.02.2020 року на недоплачену пенсію в сумі 8 212,00 грн, підтверджує право позивача саме на вказану суму, а тому право на її отримання не може бути обмежено будь-якими строками.

Відповідно до статті 1300 ЦК України зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені нотаріусом або в сільських населених пунктах - уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини лише за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені за рішенням суду.

У зазначених випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1301 ЦК України якщо буде встановлено, що особа, якій видане свідоцтво про право на спадщину, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом, свідоцтво про право на спадщину за рішенням суду визнається недійсним.

На час розгляду справи апеляційним судом свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано позивачу , недійсним не визнано і таких позовних вимог не заявлялося.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину є діючим, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач має обов`язок здійснити ОСОБА_1 виплату недоотриманих пенсійних виплат у сумі 1 779,96 грн., що належали його матері ОСОБА_2 та на час її смерті зберігалися у Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Донецької області, так як спадщина складалася з недоотриманої пенсії у сумі 8 212,00 грн. і із якої було відповідачем виплачено лише 6432,04 грн..

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року у справі № 750/8819/19.

Враховуючи те, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 лютого 2020 року неоспорене та є чинним, докази визнання його недійсним в цілому чи певних його частинах,чи внесення змін у нього у матеріалах справи відсутні, посилання апеляційної скарги представника позивача на ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки листу що містить відомості про більший розмір невиплаченої пенсії, що належала померлій ОСОБА_2 ніж зазначений у свідоцтві про право на спадщину не заслуговують на увагу. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 лютого 2020 року не є предметом спору у даній справі.

За таких обставин у суду першої інстанції при розгляді позову про стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування, не було підстав для перевірки правильності зазначеного в свідоцтві про право на спадщину розміру спадщини.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на нього.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сербіної Анастасії Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду від 21 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

Судді: