Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 389/190/18

провадження № 61-1168св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Майданюк Сергій Іванович,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

третя особа - Богданівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Українського В. В. від 23 березня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Письменного О. А., Черненка В. В. від 04 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про визнання відмови у поновленні договору оренди незаконною, договору оренди землі поновленим та визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною з урахуванням узгоджених змін до істотних умов.

Позов мотивовано тим, що 19 березня 2012 року між нею та Знам`янською районною державною адміністрацією Кіровоградської області було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер :02:000:9031, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, терміном на 5 років.

Відповідно до положень пункту 8 договору, статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивач за 90 днів до закінчення дії договору звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із листом-повідомлення про намір поновити договір оренди на умовах, запропонованих останнім, шляхом укладання додаткової угоди до діючого договору та внесенням змін до істотних умов договору у частині збільшення розміру орендної плати з 4% до 8% та поновлення дії договору на 7 років. До зазначеного листа-повідомлення позивач долучила проект додаткової угоди у трьох примірниках та документи, які підтверджують факт належного виконання з її боку істотних умов договору. Даний лист зареєстровано управлінням 19 грудня 2016 року за вх. № 1-22694/0/5-16. Проте, у встановлений законодавством місячний строк, її лист-повідомлення розглянуто не було.

На початку лютого 2017 року позивач отримала лист-повідомлення

від 25 січня 2017 року № 1-22694/0-781/0/6-17, в якому їй управлінням запропоновано укласти додаткову угоду про поновлення дії договору оренди землі на наступних умовах: продовжити договір оренди терміном на 7 років, а орендну плату погодити на рівні 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

24 лютого 2017 року ОСОБА_1 подала через Центр надання адміністративних послуг Знам`янської районної державної адміністрації лист-повідомлення про прийняття запропонованих істотних умов, долучивши новий проект додаткової угоди у трьох примірниках. Дані документи управлінням отримано 27 лютого 2017 року.

20 березня 2017 року позивач отримала лист-повідомлення, в якому управління вказує на ненадання нею необхідних документів та підтвердження належного виконання умов договору, викладених у листі-узгодженні істотних умов договору від 25 січня 2017 року № 1-22694/0-781/0/6-17.

На початку квітня 2017 року, ОСОБА_1 отримала лист-повідомлення

від 30 березня 2017 року № 31-11-0.63-3482/2-17, яким ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, з посиланням на відмову у поновленні договору оренди від 15 березня 2017 року № 1-3359/0-2814/0/6-17, заперечує у поновленні договору оренди землі, у зв`язку із недосягненням згоди щодо істотних умов договору та пропозицією підписати акт прийому-передачі земельної ділянки.

Посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 23 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними відмови у поновленні договору оренди землі, викладені у листах-повідомленнях ГУ Держгеокаддстру у Кіровоградській області від 15 березня 2017 року № 1-3359/0-2814/0/6-17 та від 30 березня 2017 року № 31-11-0.63-3482/2-17.

Визнано поновленим договір оренди землі від 19 березня 2012 року, укладений між Знам`янською районною державною адміністрацією та

ОСОБА_1 , зареєстрований у відділі Держкомзему у Знам`янському районі від 29 березня 2012 року за номером 01328, щодо земельної ділянки загальною площею 24,24 га з кадастровим номером :02:000:9031 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, з урахуванням зміни істотних умов, узгоджених листами повідомленнями ГУ Держгеокадастру від 25 січня 2017 року № 1-22694/0-781/0/6- 17 та листа-повідомлення ОСОБА_1 від 24 лютого 2017 року.

Визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 19 березня 2012 року, укладеного між Знам`янською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , зареєстрований у відділі Держкомзему у Знам`янському районі від 29 березня 2012 року за номером 01328 щодо земельної ділянки загальною площею 24,24 з кадастровим номером :02:000:9031 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області на наступних умовах:

Поновити договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності від 19 березня 2012 року, укладений між Знам`янською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 загальною площею 24,24 га, у чому числі: 24,24 га - рілля (кадастровий номер :02:000:9031), земель сільськогосподарського призначення, із цільовим призначенням 01.02 - для ведення фермерського господарства на території Богданівської сільської ради Знам`янського району на 7 (сім) років. Внаслідок чого договір вважається поновленим до 19 березня 2024 року.

У зв`язку з цим внести зміни до п. 8 даного договору та викласти його в наступній редакції: договір укладено на 7 (сім) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Внести зміни до п. 9 вищевказаного договору у частині збільшення розміру орендної плати з 4% до 12% від нормативної грошової оцінки, та викласти його у наступній редакції: орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 86 507,15 грн (вісімдесят шість тисяч п`ятсот сім гривень15 копійок) у рік, або 7 208,93 грн (сім тисяч двісті вісім гривень 93 копійки) у місяць на розрахунковий рахунок Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області.

Інші умови договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності від 19 березня 2012 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Знам`янському районі від 29 березня 2012 року за номером 01328, укладеною між Знам`янською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , не порушена та залишаються без змін.

Укладення цієї додаткової угоди не є підставою для відмови від зобов`язань, визначених договором оренди землі, за період дії цього договору.

Дана додаткова угода є невід`ємною частиною договору оренди землі

від 19 березня 2012 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Знам`янському районі від 29 березня 2012року за номером 01328.

Додаткова угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами та державної реєстрації відповідно до закону.

Дану додаткову угоду укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - у орендаря, третій - в органі, який провів його державну реєстрацію.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що відповідачем безпідставно відмовлено у поновленні договору оренди землі на узгоджених сторонами істотних умовах та не мотивовано і не зазначено яких саме істотних умов не додержано позивачем, що стало причиною для відмови у добровільному поновленні договору з боку відповідача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області залишено без задоволення, рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У січні 2019 року ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не встановлено обставин надання земельної ділянки, яка орендувалася позивачем, іншим особам в оренду, а тому висновки судів про порушення переважного права орендаря є безпідставними. Зазначає, що лист-повідомлення ГУ Держгеокадастру від 15 березня 2017 року, який направлено ОСОБА_1 , є запереченням в поновленні договору оренди землі та свідчить про дотримання ним, встановленого законом, обов`язку орендодавця щодо повідомлення орендаря про таке своє заперечення. Крім того, заявник посилається на те, що оскаржувані судові рішення прийняті за відсутності відповідача у справі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду

від 26 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано справу № 389/190/18 із Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року зупинено касаційне провадження у справі № 389/190/18 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 313/350/16-ц (провадження № 14-97цс20).

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року поновлено касаційне провадження у справі № 389/190/18.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 19 березня 2012 року між ОСОБА_1 та Знам`янською районною державною адміністрацією Кіровоградської області було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер :02:000:9031, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, терміном на 5 років. Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Знам`янському районі 29 березня 2012 року за № 01328.

Отже, строк дії договору закінчився 29 березня 2017 року.

Пунктом 8 договору передбачено, що договір укладено на п`ять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

19 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у строки визначені пунктом 8 договору, а саме, за 90 днів до закінчення строку дії договору, про намір поновлення договору на запропонованих умовах шляхом укладання додаткової угоди до діючого договору та внесенням змін до істотних умов договору в частині збільшення розміру орендної плати з 4% до 8% та поновлення дії договору на 7 років. До даного листа-повідомлення ОСОБА_1 долучила проект додаткової угоди у трьох примірниках та документи, які підтверджують факт належного виконання з її боку істотних умов договору.

19 грудня 2016 року ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області отримало вказаний лист-повідомлення.

25 січня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області направило ОСОБА_1 лист-повідомлення № І-22694/0-781/0/6-17, в якому запропоновано укласти додаткову угоду про поновлення дії договору оренди землі на наступних умовах: продовжити договір оренди строком на 7 років, орендна плата складає на рівні 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Також, ОСОБА_1 рекомендовано долучити агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки. При цьому, повідомлено про те, що у разі недосягнення істотних умов до закінчення терміну дії договору, договір оренди від 19 березня 2012 року буде вважатися таким, що припинив свою дію.

24 лютого 2017 року ОСОБА_1 направила відповідачу лист-повідомлення (який отримано відповідачем 27 лютого 2017 року) про прийняття нею істотних умов договору, запропонованих у листі-повідомленні від 25 січня 2017 рок № І-22694/0-781/0/6-17, та додала новий проект додаткової угоди у трьох примірниках.

15 березня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надіслало ОСОБА_1 лист-повідомлення № І-3359/0-2814/0/6-17, в якому заперечило проти поновлення договору оренди земельної ділянки, пославшись на ненадання позивачем необхідних документів та підтвердження належного виконання умов договору, викладених у листі-узгодженні істотних умов договору від 25 січня 2017 року № І-22694/0-781/0/6-17.

27 березня 2017 року ОСОБА_1 надіслала ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області лист-повідомлення на погодження укласти додаткову угоду до договору оренди землі на запропонованих відповідачем умовах, до якого долучила необхідні документи, зокрема, копію агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки.

30 березня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області направило ОСОБА_1 лист-повідомлення про те, що у зв`язку з недосягненням згоди щодо істотних умов договору прийнято рішення щодо заперечення в поновленні договору оренди землі та додано акт прийому-передачі земельної ділянки для підписання.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних, земельних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1 і 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Тож розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів послідовно здійснювалося законодавцем відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників, змісту правовідносин, щодо яких виник спір.

Вирішення спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи - підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (стаття 45 ГПК України).

У справі, яка розглядається, позивач ОСОБА_1 посилалася в позові на порушення свого права на земельну ділянку, надану їй Знам'янською районною державною адміністрацією в оренду для організації та ведення фермерського господарства.

Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України визначаються Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV), який спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

За частиною першою статті 1 Закону № 973-IV у редакції, чинній на час набуття чинності договором оренди земельної ділянки, фермерське господарство є фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

За законодавчим регулюванням, яке діяло станом на час набуття чинності договором оренди земельної ділянки, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації, а для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (стаття 7 Закону № 973 - IV у відповідній редакції).

За статтею 12 Закону № 973-IV в редакції, чинній на час набуття чинності договором оренди земельної ділянки, землі фермерського господарства могли складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Визначення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону, наведено також у частині першій статті 1 Закону № 973-IV в редакції, чинній на час звернення з цим позовом, а за змістом частини четвертої цієї статті фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець.

Тож фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку на цих ділянках, що відповідає наведеному у статті 42 ГК України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 ГК України. При цьому можливість реалізації громадянином права здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Тож, враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 ГК України.

Таким чином, за змістом наведених вище положень законодавства, а також статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства користувачем орендованої земельної ділянки є саме фермерське господарство, а тому й правовідносини щодо права користування такою земельною ділянкою є господарськими.

Реалізаціяправа на поновлення договору оренди в порядку статті 33 Закону № 161-XIV входить до змісту правовідносин щодо права користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства.

Оскільки фермерські господарства є суб`єктами господарювання, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, належать до юрисдикції господарських судів.

Такі правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 483/1863/17, № 695/1275/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 628/773/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17.

Крім того, висновок про належність до юрисдикції господарських судів спорів про поновлення договору оренди земельної ділянки, наданої для ведення фермерського господарства, та про те, що саме фермерське господарство може захистити речове право на користування земельними ділянками, було сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року та в ухвалі від 13 листопада 2019 року у справі № 275/82/18.

У справі, яка переглядається встановлено, що земельна ділянка загальною площею 24,24 га з кадастровим номером :02:000:9031 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, за договором оренди від 19 березня 2012 року, поновлення умов якого є предметом даного позову, передавалася ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства.

Згідно даних он-лайн сервісу отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17 серпня 2012 року зареєстровано фермерське господарство «Іващук» (далі - ФГ «Іващук»), засновником якого є ОСОБА_1 , в процесі припинення юридична особа не перебуває.

Оскільки після державної реєстрації договору оренди землі (29 березня 2012 року) позивач заснувала і зареєструвала фермерське господарство, то у правовідносинах користування земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря, й обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації (17 серпня 2012 року).

З огляду на викладене,Верховний Суд вважає, що у цій справі речове право, за захистом якого ОСОБА_1 звернулася до суду, належить ФГ «Іващук». Тому, саме ФГ «Іващук» може захистити своє право користування земельною ділянкою.

Тому заявлені позовні вимоги про поновлення договору оренди земельної ділянки мають розглядатися господарським судом за правилами господарського судочинства.

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19?22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Ураховуючи що, суд першої й апеляційної інстанцій розглянули по суті заявлених позовних вимог спір, що за своїм предметом підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, судові рішення, ухвалені у цій справі, слід скасувати, а провадження у справі - закрити.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»). Такого клопотання матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 23 березня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання відмови у поновленні договору оренди незаконною, договору оренди землі поновленим та визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною з урахуванням узгоджених змін до істотних умов закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення, вона може звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун