ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2524/20 Справа № 183/2835/19 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 07.08.1991 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

На вимогу відповідача вона була змушена написати заяву про звільнення з посади соціального працівника за згодою сторін. Зазначала, що така заява була нею написана під тиском керівництва.

Посилалась на те, що звільнення відбулося незаконно, на звільнення за угодою сторін не було її волевиявлення.

Вважала, що відповідач зобов`язаний відшкодувати їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з розміру заробітної плати, яку вона отримувала до звільнення, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн., яка була завдана внаслідок незаконного звільнення та примусового написання заяви.

Також позивач зазначала, що станом на 23.05.2019 року їй не було видано трудову книжку, лише після її багаточисленних звернень, а саме 30.05.2019 року вона отримала копію наказу про своє звільнення та трудову книжку.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд: визнати незаконним наказ за № 23-К/тр від 03.04.2019 року про звільнення; поновити її на роботі на посаді соціального працівника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5 827,80 грн.; стягнути з відповідача на її користь спричинену моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивачки без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що наказом № 23-К/тр від 03.04.2019 року ОСОБА_1 була звільнена з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 03.04.2019 року, за згодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, цим же наказом прийняте рішення щодо здійснення виплат при звільненні (а.с.49).

Підставою для звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 36 КЗпП України стала власноруч написана та подана нею заява від 11.03.2019 року про звільнення за угодою сторін, із зазначенням дати звільнення 03.04.2019 року, яку було задоволено відповідачем (а.с.50).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів того, що написання нею заяви про звільнення суперечило її волевиявленню та не було добровільним, а було вчинено під тиском відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Такий правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 759/11508/16-ц.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що заява про звільнення за угодою сторін була нею написана під тиском відповідача, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, оскільки позивачка не наведено переконливих доказів і мотивів таких дій роботодавця, а також доказів, які б свідчили про неприязне чи упереджене ставлення до неї роботодавця.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Апеляційним судом установлено, що трудовий договір між сторонами був припинений за угодою сторін, позивачка не оспорювала факту написання заяви від 11.03.2019 року, саме вказаною заявою позивач визначила дату, з якої просила її звільнити 03.04.2019 року та саме заявою визначено підстави звільнення за угодою сторін (а.с.50), підстав для визнання заяви недійсною не встановлено, звільнення було проведено уповноваженою особою. Крім того, саме за заявою позивача, відповідачем у подальшому було направлено на її адресу трудову книжку з відміткою про звільнення і зазначене було також підтверджено представником позивача.

Також, представником позивача було підтверджено, що його довіритель 03.04.2019 року була відсутня на робочому місці, на лікарняному в цей час не перебувала, а заперечуючи своє звільнення не продовжила виконувати свої трудові обовязки у подальшому.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі у звязку з її незаконним звільненням, оскільки останню було звільнено з дотримання положень трудового законодавства.

Незаконного впливу на позивачку при написанні заяви про звільнення за угодою сторін колегією суддів не встановлено. Суду апеляційної інстанції не було надано належних доказів, якими можуть бути відповідні рішення, якими встановлено винні дії відповідача у вчиненні незаконного впливу, тиску щодо позивача.

Апеляційним судом не встановлено взаємної згоди працівника і роботодавця на анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін.

Позивачку було звільнено уповноваженою на це особою.

Оскільки, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо поновлення позивача на роботі, відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, які є похідними вимогами від вимоги про поновлення на роботі в разі незаконного звільнення працівника.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко