Справа № 2-993/2011
Провадження № 4-с/316/3/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2020 р.

Енергодарський мiський суд Запорiзькоїобластi у складі:

головуючого судді Куценка М.О.,

за участі секретаря судового засідання Рябуха О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Камисов Андрій Якович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , головний державний виконавець Ситник Катерина Володимирівна, про визнання дій державного виконавця неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Камисов А.Я., звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 31.03.2019 року як таку, що не відповідає вимогам закону.

В судове засідання учасники процесу не з`явилися.

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Камисов А.Я. через канцелярію суду надав заяву про розгляд скарги у його відсутність. Скаргу підтримує та просить задовольнити (а.с. 211).

Заінтересована особа ОСОБА_2 про час та дату слухання справи повідомлялася належним чином (а.с. 216). Причини неявки суду невідомі.

Представник Енергодарського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 28.02.2020 року на адресу суду надіслав листа, у якому просить розглядати справу без участі представника відділу, поклавшись на розсуд суду. Крім того зазначив, що у Енергодарському МВ ДВС на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 42364940 з примусового виконання виконавчого листа № 2-993 виданого 04.11.2011 року Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 па користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 чистини всіх видів прибутку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почавши стягнення з 28.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Даний виконавчий документ надійшов на адресу відділу 04.03.2014 року від стягувача ОСОБА_2 . Постановою державного виконавця від 06.03.2014 року відкрито виконавче провадження та копію вказаної постанови за вих. № 5604 направлено сторонам виконавчого провадження. Щодо обізнаності скаржника про наявність в відділі виконавчого провадження, за яким він є боржником, свідчать його клопотання від 06.02.2017 року подане до відділу, а також скарга на бездіяльність державного виконавця від 20.02.2017 року, подана до Енергодарського міського суду Запорізької області представником ОСОБА_1 - адвокатом Камисовим А.Я. Станом на 28.02.2020 року примусові заходи щодо вищевказаного виконавчого провадження здійснюються на загальних засадах ЗУ «Про виконавче провадження». Вищезазначене виконавче провадження в 2018 році, у зв`язку з розподілом територій в відділі, передано до примусового виконання головному державному виконавцю Ситник К.В., якою 13.02.2019 року складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Вказаним розрахунком фактично і підтверджується ухиляння ОСОБА_1 від виконання ним своїх аліментних зобов`язань. Враховуючи наявність заборгованості по аліментам, державним виконавцем постановою від 31.03.2019 року ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України. В матеріалах виконавчого провадження № 42364940 відсутні будь-які докази підтвердження направлення головним державним виконавцем Ситник К.В. постанови про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, сторонам виконавчого провадження для ознайомлення. Відібрати пояснення у останньої щодо причин не направлення вказаної постанови сторонам виконавчого провадження станом на 28.02.2020 року неможливо, у зв`язку з її звільненням. З 29.11.2019 року виконавче провадження перебуває в провадженні заступника начальника ОСОБА_4 . Крім того, у 2015 році державним виконавцем Кулбаєвою Ю.Г. здійснювалися спроби доведення до відома боржника розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, шляхом направлення за адресою боржника: АДРЕСА_1 , але поштові конверти були повернуті ПАТ «Укрпошта», у зв`язку з закриттям напрямку, про що свідчать відповідна відмітка на поштовому конверті. До того ж, з 06.02.2017 року (момент подання скаржником клопотання до відділу) по 28.02.2020 року скаржником, як стороною виконавчого провадження ігноруються та порушуються вимоги ч.4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, щодо виконання стороною виконавчого провадження зобов`язання щодо невідкладного, але не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин,- письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи пересування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзацах 1 та 3 п. 1, п. 22 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За положеннями ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_1 та його представником- адвокатом Камисовим А.Я. не доведено та не встановлено в судовому засіданні неправомірності дій державного виконавця, під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № №2-993 від 04.11.2011 року, виданого Енергодарським міським судом Запорізької області.

За таких обставин, в задоволенні вимог скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця слід відмовити.

Щодо вимог скарги в частині скасування постанови про обмеження у праві виїзду за межі України, суд зазначає, що питання щодо зняття з особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України нормативно врегульовані у розділі XIII «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну» Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 2832/5 від 29.09.2016 року, в якому передбачено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України- у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Суду надані матеріали виконавчого провадження, з яких вбачається, що гідно листа Енергодарського МВ УДМС у Запорізькій області від 26.04.2014 року боржник є громадянином України. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта - відомості відсутні. Згідно відповіді ДПС України № від 03.03.2015 року про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - інформація відсутня. Згідно відповіді ДПС України № від 03.03.2015 року про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними, особами-підприємцями - інформація відсутня. Згідно відповіді ПФУ України № від 03.03.2015 року про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформація відсутня. Згідно відповіді ПФУ України № від 03.03.2015 року про осіб-боржників, які отримують пенсію - інформація відсутня. 17.04.2015 року на адресу Севастопольського державного університету направлено запит щодо надання інформації на адресу відділу щодо перебування боржника у трудових відносинах із зазначеною установою, у зв`язку із тим, що згідно з відповіддю Пенсійного фонду України від 31.03.2014 року про отримання доходу боржник працює в СНУЯЕіП, проте відповідно повернутого конверту відділу поштового зв`язку зазначено, що направлення закрито. Згідно відповідей ДПС України, ПФУ України інформація відносно ОСОБА_1 відсутня. Згідно довідки сектора реєстрації № 01-23-12/153 від 28.01.2020 року ОСОБА_1 зареєстрованим у м. Енергодар не значиться.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що виконавче провадження знаходиться та здійснюється на території м. Севастополя на підставі ухвали Севастопольського міського суду від 09.07.2015 року, тому просить скасувати обмеження у праві виїзду за межі України відносно нього. Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 до 07.03.2017 року працював у Севастопольському державному університеті, а з 04.12.2017 року перебуває у трудових відносинах з ТОВ «ВО Технопромекспорт» (а.с. 214-215). Представником скаржника- адвокатом Камисовим А.Я. суду надана копія ухвали Севастопольського міського суду від 09.07.2015 року, якою задоволено клопотання ОСОБА_2 про визнання та виконання на території Російської Федерації рішення Енергодарського міського суду Запорізької області України від 04.11.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини; та звернуто до примусового виконання на території Російської Федерації рішення Енергодарського міського суду Запорізької області України від 04.11.2011 року. (а.с. 212-213). Цією ухвалою також встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Як встановлено в судовому засіданні, на даний час виконавче провадження перебуває на виконанні у Енергодарському МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), але відповідно до абз. 7 п. 4 розд. I до Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що виконання рішень щодо боржників, які знаходяться на території, яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією України, здійснюється відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області (раніше в Автономній Республіці Крим та у місті Севастополі) Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов`язань, в тому числі і аліментні.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області від 31.03.2019 року ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України, у зв`язку з тим, що останній не сплачує аліменти (а.с. 195).

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виносячи постанову про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, і посилаючись лише на розрахунок заборгованості за виконуваним судовим рішенням, державним виконавцем не зібрано відповідних доказів, які б свідчили про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобов`язання в контексті положеньст. 441 ЦПК України, ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», та реальної можливості для виїзду за кордон з цією метою.

З урахуванням викладеного та у зв`язку з відсутністю доказів факту умисного ухилення боржника від сплати аліментів, суд прийшов до висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 в частині скасування постанови головного державного виконавця Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області від 31.03.2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260-262, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Камисов Андрій Якович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , головний державний виконавець Ситник Катерина Володимирівна, про визнання дій державного виконавця неправомірними- задовольнити частково.

Усунути порушення права ОСОБА_1 на вільне пересування шляхом скасування постанови головного державного виконавця Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області від 31.03.2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Суддя М. О. Куценко