Єдиний унікальний номер: 223/1252/19
Провадження номер: 2/223/107/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою та професійним захворюванням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з пошкодження здоров`я.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він працював на підземних на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» з 10 червня 1993 року і по 07 серпня 2017 року за різними гірничими професіями з повним робочим днем у підземних виробках. За час роботи у відповідача на позивача постійно впливали важкі гірничо-геологічні умови, фізичне перевантаження та шкідливі професійні фактори. При виконанні виробничого завдання по розвантаженню з вагону залізобетонної затяжки 01 червня 2011 року о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_1 був травмований у кість лівої руки, що було зафіксовано актом форми Н-1. Позивачеві 28 листопада 2011 року вперше було встановлено стійку втрату професійної працездатності на 15 % в зв`язку з отриманою травмою. Починаючи з жовтня 2015 року стан здоровя ОСОБА_1 значно погіршився у зв`язку з чим останній був змушений отримувати амбулаторне та стаціонарне лікування, а на початку 2017 року позивач пройшов курс лікування та був спрямований на обстеження до Державної установи «Інституту медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної Академії Медичних Наук України», де останньому було вперше встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз, ЛН-І-ІІ ст., хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч у стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом.

Відповідно до медичного висновку захворювання ОСОБА_1 вперше визнано професійним, а відповідно до довідки МСЕК від 28 лютого 2019 року позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності внаслідок професійного захворювання на 50%, з яких 30% - хронічна попереково-крижова радикулопатія, 20% - пневмоконіоз; повторно 15% по травмі на виробництві 01 червня 2011 року, а за сукупністю 65 % та визначено третю групу інвалідності. Внаслідок втрати професійної працнездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки останній відчуває фізичний біль та душевні страждання, переживання викликані наслідками професійного захворювання. ОСОБА_1 втратив професійну працездатність на 65%, ставши інвалідом третьої групи, а отже більше ніж на половину втратив можливість реалізувати свої можливості, постійно змушений приймати лікарські препарати, стан його здоровя став незадовільним. У звязку з захворюванням ОСОБА_1 змушений пристосовуватись до атмосферних перепадів, що скорочує діапазон його життєвих можливостей. Зазначені обставини обумовлюють необхідність пристосовуватись та організовувати повсякденне життя позивача по-новому. Тому, позивач просить стягнути з Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» на його користь 19500,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди від спричиненого йому трудового каліцтва та професійного захворювання.

Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджуєтьсяпідписом на супровідному листі Вугледарського міського суду Донецької області щодо отримання ухвали суду від 11 грудня 2019 року. Надав до суду письмове клопотання, яким просив суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки позивачем не доведено у чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода з боку відповідача та чи є причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та моральними стражданнями, які переніс позивач.

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 10 червня 1993 року по 07 серпня 2017 року працював на Державному підприємстві «Шахта імені М.С. Сургая», та був звільнений за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 09 серпня 1988 року(а.с. 7-10).

Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку та Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №29, затверджені директором ВП «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» ДП «ДВЕК» 09 червня 2011 року, ОСОБА_1 внаслідок нещасного випадку, який стався з останнім 01 червня 2011 року о 21 годині 30 хвилин на ВП «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» ДП «ДВЕК», отримав закритий перелом діафіза 2 пальця лівої кисті з невеликим зміщенням, багатоосколчастий внутрішньо суглобний перелом середньої і нігтьової фаланги 3 пальця зі зміщенням уламків лівої кисті (а.с. 14, 15).

Згідно виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №042346 від 28 листопада 2011 року позивачу первинно було втановлено 15 % втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом 01 червня 2011 року (а.с. 24).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 жовтня 2018 року, затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області 19 жовтня 2018 року, професійне захворювання ОСОБА_1 : пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст., хронічна попереково крижова радикулопатія праворуч у стадії неповної ремісії з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу на виробництві (а.с. 20-22).

Згідно довідки до акту медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №062651 від 28 лютого 2019 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №082731 від 28 лютого 2019 року позивачу встановлено третю групу інвалідності та безстроково встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності, що складається з: первинно 30 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням хронічна попереково крижова радикулопатія; первинно 20% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням пневмоконіоз; повторно 15% втрати професійної працездатності за виробничою травмою від 01 червня 2011 року (а.с. 16).

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання №35/761 від 11 вересня 2018 року, виписки з медичної карти стаціонарного хворого №880 від 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст., хронічна попереково крижова радикулопатія праворуч у стадії неповної ремісії з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу на виробництві (а.с. 11, 12-13, 17,18, 19).

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, а також недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП.

Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності підчас роботи на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая».

Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, хвороба порушує нормальні життєві зв`язки, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак ОСОБА_1 не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов, способу життя та порушення життєвих зв`язків.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая`на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 19500,00 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою та професійним захворюванням, задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Єлизаветівка Мар`їнського району Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , одноразово, 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.