Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючої судді Шевченко О.В.

за участю секретаря судового засідання Близнюка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_1 , про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, вказуючи, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 05 вересня 2014 року, зареєстрованому відділом ДРАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві, актовий запис № 2095. Від спільного життя мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні відносини не склалися, фактичні шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння та сварки. На даний час проживають окремо. Рішення позивача остаточне. На примирення не згоден. Вважає що сім`ю зберегти не можливо. Просив розірвати шлюб.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Доброрез В.В. у судове засідання не з`явилися, просили справу розглянути за їх відсутності, позивач позов підтримав. Строк, наданий судом для примирення до відновлення шлюбних відносин з відповідачкою не призвів. Наполягав на розірванні шлюбу.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, просила справу розглядати без її участі, позов визнала, про що надала відповідну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини і характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За змістом ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки,встановлені законом.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 04.09.2019 року Алчевським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 вересня 2014 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 2095. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , про що відділом ДРАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві зроблено актовий запис № 3113. Її батьками зазначено: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач не бажає примиритися.

Відповідно до роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Судом вживалися заходи щодо примирення сторін по справі про надання строку на примирення у відповідності до ст. 111 СК України про що, позивач категорично заперечував та просив відмовити у задоволенні надання строку на примирення, оскільки на час перебуванні справи в суді обставини, які викладені в позовній заяві не змінилися.

Крім того, у судовому засіданні достовірно встановлено, що наданий для примирення сторін строк результатів не дав та не привів до відновлення шлюбних відносин, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Малолітня донька ОСОБА_3 залишається проживати з матір`ю.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам позивача, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним.

Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 112, 114, 115 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 206, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_1 , про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 05 вересня 2014 року відділом ДРАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві , актовий запис № 2095 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_1 - розірвати.

Після розірвання шлюбу відповідачці залишити шлюбне прізвище ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Шевченко