КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 379/1544/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Таращанського районного нотаріального округу Київської області Якименко Леся Петрівна, про визнання недійсним заповіту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Зінкіна В.І.,-

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області, від 22 жовтня 2015 року за реєстровим № 537.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що стан здоров`я ОСОБА_3 був нестабільний, він завжди потребував стороннього нагляду. Позивач вважає, що заповіт, посвідчений приватним нотаріусом 22 жовтня 2015 року, підписаний не ОСОБА_3 , а тому повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_2 та її представник проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 06 жовтня 2009 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Кислівської сільської ради Київської області за № 43, згідно якого заповів усе своє майно своїй сестрі ОСОБА_1 .

22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Якименко Л.П. за реєстровим № 537, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 18 вересня 2018 року.

Згідно довідки № 238 від 28 листопада 2018 року ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходився на повному державному утриманні з 30 жовтня 2008 року по 05 червня 2018 року.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що заповіт від 22 жовтня 2015 року підписаний не ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що ОСОБА_3 завжди потребував постійного стороннього нагляду, а його стан здоров`я був нестабільний.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Підставою для визнання заповіту недійсним позивач визначила те, що заповіт підписаний не ОСОБА_3 .

При цьому позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Судом першої інстанції було задоволено клопотання позивача, та призначено у справі посмертну судову почеркознавчу експертизу.

Утім ухвала суду про призначення експертизи не була виконана, у зв`язку із не здійсненням оплати вартості почеркознавчої експертизи.

Крім того, позивачем не було виконано клопотання експертної установи щодо надання будь-яких додаткових матеріалів, які містять вільні зразки підпису ОСОБА_3 .

Подана скаржником апеляційна скарга не містить клопотання про призначення експертизи.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки позивачем не були доведені позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що заповіт від 22 жовтня 2015 року не міг бути підписаний ОСОБА_3 , оскільки останній був інвалідом 2 групи з дитинства та сам по собі завжди потребував стороннього догляду, та був розумово відсталий, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами вищезазначені твердження.

При цьому матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 в момент підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій або не міг ними керувати.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не отримувала жодних документів від суду щодо необхідності оплати вартості експертизи, колегія суддів оцінює критично. Так, в суді першої інстанції інтереси позивача в суді представляв адвокат. Ні позивач, ні її представник не були позбавлені можливості дізнатись про необхідність оплати експертизи. Ініціатори клопотання були ознайомлені із змістом ухвали суду про призначення експертизи, в якій було зазначено, що оплата експертизи покладається на позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції урахував дані докази, та дав їм правильну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не витребувано від приватного нотаріуса документи з підписами ОСОБА_3 , колегія суддів не приймає, оскільки судом були витребувані у приватного нотаріуса Якименко Л.П. оригінали заповітів від 22 жовтня 2015 року та 06 жовтня 2009 року. Крім цього, у Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області витребувано форму № 1 на отримання паспорта на ОСОБА_3 .

В свою чергу, позивач та її представник не вживали заходів для того, щоб надати експерту достатню кількість вільних зразків підпису ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 08 вересня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 грудня 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко