ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3043/19
провадження № 2/753/3057/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.,

з участю секретаря Григораш Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Герасименко Наталії Миколаївни, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та виключення запису з реєстру

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Герасименко Наталії Миколаївни (далі по тексту - відповідач 1, приватний нотаріус Герасименко Н.М.), ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач-2, ОСОБА_3 ), в якому просила скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. від 07 вересня 2016 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 86,3 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з липня 1987 року постійно проживала спільно з матір`ю та її майбутнім чоловіком по АДРЕСА_2 . У 1996 році позивач за згодою ОСОБА_3 та її чоловіка розпочала будівництво власного житлового будинку та переїхала до нього жити у серпні 2008 року. 17 березня 2018 року дізналася, що ОСОБА_3 набула право власності на побудований нею будинок на підставі витягу з державного реєстру № 6862291 від 12.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Герасименко Н.М. Вважаючи такі дії протиправними, звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

18 березня 2019 року від приватного нотаріуса Герасименко Н.М. на адресу суду надійшов в відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову пояснила, що державна реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 була проведена нею з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, а також на підставі всіх необхідних документів, тому підстав для відмови у державній реєстрації не було.

21 березня 2019 року на адресу суду від ОСОБА_3 надійшов відзив, в якому відповідач, заперечуючи проти позову зазначила, що у вересні 1987 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 переїхала проживати до свого чоловіка у будинок АДРЕСА_2 , який він успадкував від своїх батьків. Крім будинку ОСОБА_4 успадкував право користування земельною ділянкою загальною площею 0,45 га по АДРЕСА_2 . Під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям був побудований на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_4 на праві власності, будинок АДРЕСА_1 . Зазначає, що будинок АДРЕСА_2 є її приватною власністю, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 вересня 2016 року.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням думки відповідачів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Судом встановлено, що у вересні 1987 року ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 переїхала до приватного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 .

В подальшому, як вказує позивач, вона за власні кошти у 1995 році з дозволу батьків почала будувати на прилеглій до будинку №1 земельній ділянці одноквартирний (садибний) житловий будинок під номером № 1-Б . Після його добудови вона разом зі своїми дітьми у 2008 році переїхала проживати до даного будинку без реєстрації в якому й мешкає на даний час. Однак, ОСОБА_3 не визнає її права на даний будинок та чинить перешкоди у його користуванні, а тому звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та зобов`язання вчинити дії, відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , тертя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійснення права власності шляхом виселення без надання іншого житла, задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у здійсненні нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на порушення порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно, передбаченого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Заперечуючи проти позову, приватний нотаріус Герасименко Н.М. посилалась те, що для державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок ОСОБА_3 були подані такі документи: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 07.09.2016; квитанція щодо сплати адміністративного збору за державну реєстрацію права власності та надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; паспорт громадянина України ОСОБА_3 ; картка фізичної особи-платника податків про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_3 ; технічний паспорт, виданий фізичною собою-підприємцем ОСОБА_7 19.11.2013 року № 113, в якому зазначено, що житловий будинок побудований до 5 серпня 1992 року; довідка про показники об`єкта нерухомого майна, видана ФОП ОСОБА_7 19.11.2013 року № 113, в якій зазначено, що житловий будинок літ «А», господарські будівлі літ «Б,В» та споруди № «1-3», побудовані до 05.08.1992 року до категорії самочинного будівництва не належать і не потребують прийняття в експлуатацію; інформаційна довідка, видана КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 05.08.2016 року за номером ПБ-2016 № 1490, в якій зазначено, що згідно з даними Бюро, житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровано; наказ № 17 ВАТ «Племінний завод Бортничі» від 25.01.1973 року про виділення земельної ділянки в с. Бортничі для будівництва жилого будинку і господарських будівель громадянці ОСОБА_3 ; витяг № 107 з господарської книги № 15, виданий КП Дарницького району м. Києва «Управління житлового господарства» 11.11.2007 року, в якому зазначено, що вищезазначений житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яка знаходиться в особистому користуванні ОСОБА_3 . Отже, державна реєстрація на спірний житловий будинок була проведена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедлиий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями частини першої статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи та пояснень позивача та представника позивача не вбачається порушення прав чи інтересів позивача не здобуто таких і судом під час розгляду справи. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що звернення ОСОБА_1 до суду з позовом направлено за захист прав та інтересів інших осіб.

Згідно положень частини другої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, не надано в порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення її прав та охоронюваних законом інтересів.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Герасименко Наталії Миколаївни, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та виключення запису з реєстру, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.02.2020.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА