ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3438/20 Справа № 215/4619/19 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/4619/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Кривбасводоканал»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року, яка постановлена суддею Лиходєдовим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (надалі КП «Кривбасводоканал») про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року зазначена позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та постановлення судом необґрунтованої ухвали суду.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 до КП «Кривбасводоканал» про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України та позивачка ОСОБА_1 , у встановлений ухвалою суду від 16 вересня 2019року термін, не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Кривбасводоканал» про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що, у порушення вимог п. п. 2, 5, 8, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в позовній заяві не зазначено: ідентифікаційний код позивача; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є неконкретним, так як позивачем зазначено, що між нею та відповідачем «30.03.20127 року» укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення. Вказана дата підлягає виправленню; з чого виходила позивачка, розраховуючи розмір моральної шкоди; на підставі якого договору між позивачем і відповідачем здійснювалося водопостачання за адресою позивача; якими саме кокретними діями відповідач перешкоджає позивачу користуватися належним їй майном; який саме пункт ст. 23 ЦК України, порушено відповідачем; не зазначено докази, що підтверджують: - факт того, що 23.06.1999 р. було припинено постачання холодної води; факт спричинення позивачу моральної шкоди та її розмір; те, що 23.06.1999 року відповідачем було порушено договір укладений «30.03.20127 р.»; не вказано про наявність у позивача або інших осіб оригіналів письмових доказів, які в копіях додано до позову; позивачем не підтверджено те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, суд дійшов висновку, що подані до позовної заяви докази не засвідчені у встановленому Законом порядку (а.с. 5).

На виконання ухвали суду від 16 вересня 2019 року, позивачкою ОСОБА_1 подано до суду уточнену позовну заяву (а.с. 7-9), однак суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року не виконано та в уточненій позовній заяві залишилися не усунутими в порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме: 1) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є неконкретним, так як позивачем зазначено, що між нею та відповідачем «30.03.20127 року» укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення. Вказана дата підлягає виправленню; з чого виходила позивач розраховуючи розмір моральної шкоди; якими саме конкретними діями відповідач перешкоджає позивачу користуватися належним їй майном; який саме пункт ст. 23 ЦК України, порушено відповідачем; 2) не зазначено докази, що підтверджують: факт того, що 23.06.1999 року було припинено постачання холодної води; факт спричинення позивачу моральної шкоди та її розмір. Крім того, суд дійшов висновку, що подані до позовної заяви докази не засвідчені у встановленому Законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Отже, ЦПК України встановлює обов`язок позивача зазначити у позовній заяві обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а на суд обов`язок перевірити наявність такого посилання у позовній заяві, однак, не надає суду право на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі вирішувати питання щодо доведеності, обґрунтованості чи повноти викладених позивачем обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Залишаючи позов без руху, суд першої інстанції зазначеного не врахував та не взяв до уваги того, що позивачка на власний розсуд розпорядилася своїм правом щодо надання доказів на підтвердження обставин справи зазначених у позовній заяві, та надала їх у тому обсязі, який, на її думку, є достатнім для підтвердження її доводів та заявлених позовних вимог, а тому висновки суду щодо невідповідності уточненої позовної заяви вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в частині не зазначення позивачкою того, з чого вона виходила розраховуючи розмір моральної шкоди та якими саме конкретними діями відповідач перешкоджає позивачу користуватися належним їй майном, не зазначення доказів, що підтверджують факт того, що 23.06.1999 року було припинено постачання холодної води та факт спричинення позивачці моральної шкоди та її розмір, є помилковим.

Допущення ж позивачкою описки у мотивувальній частині позовної заяви щодо дати укладення Договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, взагалі не може бути підставою для визнання неподаною та повернення позовної заяви, оскільки ОСОБА_1 було додано до позовної заяви копію Договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення №С-1357 від 30.03.2012 року, що дає суду можливість визначитися із датою укладення такого договору, а повернення позовної заяви з цих підстав є формалізмом та штучним перешкоджанням позивачці доступу до правосуддя, що є неприпустимим у правовій державі.

Посилання ж суду першої інстанції на те, що позивачкою ОСОБА_2 у позовній заяві не зазначено, який саме пункт ст. 23 ЦК України порушено відповідачем КП «Кривбасводоканал», свідчить про невірне трактування судом норм процесуального права та неврахування наступного.

Так, у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: «суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини».

Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Отже, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, саме на суд, згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони"), покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що подані до позовної заяви докази не засвідчені у встановленому Законом порядку, однак в цій частині правильність висновків суду колегія суддів не може перевірити, оскільки такі копії судом першої інстанції до суду апеляційної інстанції взагалі не передано.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивачки на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 рокускасувати та направити матеріал за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: