ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7162/20 Справа № 216/2736/20 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпропетровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів -Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Центрально-міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року про повернення позовної заяви

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Центрально-міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності - повернуто позивачеві.

Не погодившись з такою ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю підстав для залишення позовної заяви без руху та в подальшому її повернення.

Відповідач правом передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви (заяви) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 як неподану, суд першої інстанції посилався на те, що вимоги ухвали суду про залишення без руху позивачем не були виконані в повному обсязі, оскільки останнім неповно зазначені особисті дані сторін, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, обставини неповно викладені у позовній заяві, не зазначено всі докази, які підтверджують кожну обставину, не додані документи, що підтверджують сплату судового збору.

З висновком суду не можна погодитися, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому ст.185 ЦПК України.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені ст.ст.175,177 ЦПК України.

В них зазначено, зокрема, що позовна заява подається в письмовій формі і повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частини 1, 2 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності (а.с.1).

Ухвалою Центрально-міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк не більше п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення зазначених в ній недоліків, а саме: зазначення особистих даних сторін, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, обставини неповно викладені у позовній заяві, не зазначено всі докази, які підтверджують кожну обставину, не додані документи, що підтверджують сплату судового збору (а.с. 6-7).

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду, 12 червня 2020 року позивач подав клопотання про усунення недоліків позовної заяви, яке обґрунтовано підставами для звільнення його від сплати судового збору.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 13 ЦПК України, якою передбачено вільний вибір позивачем способу захисту та також доказів, якими останній буде підтверджувати свої позовні вимоги.

Суд першої інстанції фактично надав оцінку доказам під час вирішення питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, що є передчасним, оскільки питання оцінки доказів вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті спору.

Враховуючи, що позивач у своїй позовній заяві має зазначити засоби доказування, які доводять його правову позицію, і про які йому відомо, колегія суддів вважає, що останній надав усі необхідні документи, які вважав необхідними.

Крім того, питання про відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є процесуальним питанням, яке вирішуються судом під час судового засідання, а не на стадії відкриття провадження у ній, оскільки ці обставини є предметом дослідження в ході розгляду справи по суті, що підтверджується також роз`ясненнями у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12 червня 2009 року, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Враховуючи, що згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, в свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті, висновок судді першої інстанції про повернення позовної заяви є хибним, так як відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, та доказів сплати судового збору, не є підставою для повернення позовної заяви, оскільки суд не позбавлений можливості під час ухвалення судового рішення вирішити питання, зокрема, щодо розподілу судових витрат, що передбачено ст.141 ЦПК України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільних справах».

Той факт, що позивачем не зазначено підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, слід враховувати, що сама по собі відсутність відповідних підтверджень, викладених у позовної заяви, не може вважатись достатнім підґрунтям ( за відсутністю інших підстав) для застосування таких процесуальних наслідків як повернення заяви, як формальної причини, що суперечить принципу верховенства права.

За таких обставин, судом першої інстанції помилково застосовано до позовної заяви ОСОБА_1 правила ч.1 ст.185 ЦПК України, що в свою чергу свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Центрально-міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида