Справа № 522/283/20
Провадження № 2-др/522/77/20
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
04 грудня 2020 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Чернявської Л.М.,
за участю секретаря судових засідань Пейкова О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі питання про винесення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними,
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 29 вересня 2020 року (головуючий суддя Донцов Д.Ю.) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними залишено без розгляду (т. 2, а.с.23-24).
04 грудня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Гречко І.О. до суду подано заяву про розгляд заяви за їх відсутності, вимоги заяви підтримали в повному обсязі.
Учасники справи в судове засідання 04 грудня 2020 року не з`явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як передбачено ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Так, судом встановлено, що 08 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними (т.1, а.с.1-7).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2020 року позовну заяву було залишено без руху (т.1, а.с. 36-37).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с. 43-44).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними - залишено без розгляду (т. 2, а.с.23-24).
Ухвалюючи рішення про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, суд виходив із того, що позивач тричі не з`являвся в судове засідання: 28.05.2020 р., 13.08.2020 р., 29.09.2020 р. будучи обізнаним про дату, час та місце їх проведення, позивач не надав доказів щодо поважності причин неявки в судові засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. На думку суду, такі дії свідчать про байдужість до руху справи, можливу не актуальність вирішення позовних вимог. Суд дійшов висновку, що позивач умисно затягує розгляд справи та позбавляє суд постановити рішення по суті заявлених вимог.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Як вбачається з ухвали від 29 вересня 2020 р., суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, а саме щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, суд вважає можливим вирішити питання щодо судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про компенсацію судових витрат представник відповідача надав ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2019 року по справі № 522/3240/19 з якої слідує, що ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 із позовною заявою про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Справа залишена без розгляду з причин повторної неявки позивача у судове засідання.
Виходячи зі змісту ст. 257 ЦПК України, залишення заяви без розгляду на підставі того, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.
Стаття 2 ЦПК України, встановлює принцип розумності строку розгляду справи судом.
Частинами 1, 2 статті 210 ЦПК України передбачено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
З урахуванням того, що розгляд справи відкритий ухвалою від 20 січня 2020 р., ухвала про залишення позову без розгляду винесена 29 вересня 2020 р., суд приходить до висновку, що через систематичну неявку позивача справа розглядалась більше встановленого ЦПК України строку розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Відтак, свідчить про затягування розгляду справи, що було також встановлено в ухвалі від 29 вересня 2020 р.
Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Водночас, як слідує з матеріалів справи, з заявою про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справ відповідач (його представник) звернувся до суду 02 жовтня 2020 року, тобто в строк передбачений законодавством з дня постановлення ухвали про залишення позову без розгляду.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу є судовими витратами.
Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідач разом із поданням відзиву надала до суду: попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які поніс позивач (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом), акт приймання-передачі послуг № 152/1, наданих згідно з Договором № 152 від 20.03.19 р. про надання правової допомоги, квитанцію № 152/1 про оплату юридичних послуг. Розмір сплачених коштів за надання послуг адвоката становить 25 000 гривень.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 сплатила АО «Юридична консультація Малиновського району м. Одеси» 25 000 гривень за оплату юридичних послуг за надання правової допомоги за договором № 152 від 20.03.2019 р. укладеним між адвокатом АО «Юридична консультація Малиновського району м. Одеси» Гречком І.О. та ОСОБА_2 . Це підтверджується договором № 152 про надання правової допомоги від 20.03.2019 р., розрахунковою квитанцією № 152/1 від 14.02.2020 р. та актом приймання-передачі послуг № 152/1 від 14.02.2020 р.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що вищезазначені докази подані відповідачем по справі є достатніми та підтверджують здійснену ОСОБА_2 оплату послуг наданих адвокатом Гречко І.О. та прийняттям наданих послуг.
Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Ст. 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, визначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. А у рішенні Європейського суду у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За таких обставин, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, суд приходить до висновку, про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 гривень.
В зв`язку з чим, судом постановляється додаткове рішення щодо стягнення судових витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 142, 257, 258, 270 ЦПК України, суд
Заяву представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Гречка Ігоря Олеговича, про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи задовольнити.
Постановити додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2020 року.

Суддя Л. М. Чернявська