ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2955/15-ц Номер провадження 22-ц/814/793/20Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Чумак О.В.

Секретар: Ткаченко Т.І.

За участю: боржника ОСОБА_1 , представника боржника адв. Акрітова К.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2019 року

за поданням державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Кондратенко Наталії Анатоліївни про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2019 року подання головного державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Кондратенко Наталії Анатоліївни про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №2/541/95/2016, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 02 липня 2016 року про стягнення заборгованості в розмірі 270816,40 грн.

Вказану ухвалу оскаржив боржник у виконавчому провадженні Кулик Д.А., який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на необ`єктивне дослідження судом доказів по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що доходів він не має, як і відкритих банківських рахунків. Єдиним наявним майном є однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , проте, оскільки вона була придбана в період шлюбу, то є об`єктом спільної сумісної власності, та право розпорядження нею він повинен узгоджувати з дружиною. Також, у вказаній кватирі зареєстрована неповнолітня дитина, а сама квартира перебуває під арештом.

Вказує, що він щомісячно здійснює перерахування виконавчій службі, тобто намагається погасити борг в міру можливості.

Відтак, вважає, що факт свідомого ухилення його, ОСОБА_1 , від виконання своїх зобов`язань, матеріалами справи не встановлено.

У судовому засіданні боржник та його представник прохали апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, вислухавши пояснення боржника, його представника, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 250819,80 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 10000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди та 9996,60 грн. у відшкодування понесених судових витрат.

Після відшкодування ОСОБА_1 збитків, завданих ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язано ОСОБА_2 передати у власність ОСОБА_1 автомобіль SUBARU FORESTER, 2005 року випуску, шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 (т.1, а.с.178-179).

На підставі вказаного рішення, за заявою позивача та її представника, 02.07.2016 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області було видано виконавчий лист №2/541/952016 (541/2955/15-ц) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 250819,80 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 10000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди та 9996,60 грн. у відшкодування понесених судових витрат (т.1, а.с.180-181, 184).

07.07.2016 року державним виконавцем Миргородського МР ДВС ГТУЮ у Полтавській області Покас І.В. було відрито виконавче провадження №51567540 (т.1, а.с.185).

29.10.2019 року головний державний виконавець Миргородського МР ДВС ГТУЮ у Полтавській області Кондратенко Н.А. звернувся до суду з поданням, в якому прохав тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №2/541/952016, виданим 02.07.2016 року (т.1, а.с.183).

Як зазначено вище, ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2019 року подання державного виконавця Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Кондратенко Н.А. про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , задоволено.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця місцевий суд виходив із того, що боржник відмовляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, а виїзд його за межі України може утруднити виконання рішення суду по примусовому стягненню коштів.

Такий висновок місцевого суду в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на законі, з урахуванням наступного.

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною другою ст.6 цього Закону передбачено, що Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, може звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

За змістом ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Так, з наявних у справі доказів вбачається наявність факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Як вірно установлено місцевим судом, на виконанні Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області перебуває виконавче провадження №51567540 з примусового виконання виконавчого листа Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №2/541/95/2016, виданого 02 липня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 270816,40 грн.

Як убачається з Актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна від 08.07.2016 року (т.1, а.с.190-191), ОСОБА_1 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, постановою державного виконавця Миргородського МР ДВС ГТУЮ у Полтавській області Покас І.В. від 07.07.2016 року у ВП №51567540 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що йому належить (т.1, а.с.187).

Дану постанову Боржник ОСОБА_1 отримав під підпис 09.08.2016 року.

28.09.2016 року складено Акт опису та арешту майна за участю, зокрема, боржника (т.1, а.с.193-195).

В подальшому, державним виконавцем було направлено виклик апелянту від 30.08.2019 року, який залишився без реагування боржника (т.1, а.с.1292).

Також, державним виконавцем було направлено запити до Миргородського КЖЕУ, ВК Миргородської міської ради, ІС ДП «НАІС», Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, з метою уточнення відомостей щодо майна боржника чи наявності джерел його доходу (т.1, а.с.196-202).

Проте, згідно наданих відповідей майно та кошти боржника не виявлено, крім квартири АДРЕСА_2 .

З наведеного вбачається, що боржник був достеменно обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження ВП №51567540 щодо стягнення з нього 270816,40 грн. боргу, проте, вказана сума ним не погашається, жодних дій, спрямованих на виконання ним своїх зобов`язань, матеріалами справи не встановлено.

Окрім того, ОСОБА_1 є особою працездатного віку, обмежень щодо роботи за станом здоров`я чи з інших підстав, матеріалами справи не встановлено, відтак, факт його не працевлаштування, апеляційний суд розцінює як акт свідомого ухилення він виконання своїх зобов`язань за ВП №51567540.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 щомісячно здійснює перерахування виконавчій службі, тобто намагається погасити борг в міру можливості, суд оцінює критично за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного.

Відтак, установлено, що станом на дату звернення, зобов`язання по виконавчому документу не виконано, хоча з часу відкриття виконавчого провадження сплинуло майже чотири роки, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання за рахунок належного йому майна.

Наведені вище обставини колегія суддів розцінює як свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості, оскільки боржник є працездатною особою, відомостей про незадовільний стан здоров`я чи наявність інших непереборних обставин, що перешкоджали б ОСОБА_1 виконувати обов`язок по сплаті боргу, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що аналіз наявних у справі доказів свідчить про факт свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а тому місцевим судом було правомірно задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують та не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.В. Чумак