ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/3276/17
Провадження № 22-ц/4820/736/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №676/3276/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2020 року (суддя Семенюк В.В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У червні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 25 липня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 12 червня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 13331,72 грн, у тому числі: 2891,68 грн заборгованість за тілом кредиту, 5412,78 грн заборгованість за процентами, 3916,23 грн пеня, 500 грн штраф фіксована частина, 611,03 штраф процентна складова.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитом у сумі 2891,68 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, безпідставність застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки вона стосується конкретної справи за інших правовідносин сторін. Суд не взяв до уваги те, що вказаний кредитний договір є договором приєднання, а тому не вимагає підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами. Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом є помилковим, оскільки у заяві погоджена базова процентна ставка 36% річних. Не погодившись із розрахунком Банку, суд свого розрахунку заборгованості у рішенні не навів. Дії, пов`язані з користуванням кредитними коштами та погашенням заборгованості свідчать про визнання заборгованості за кредитом та згоду у умовами кредитування. Оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами платності кредитного договору.

Рішення суду в частині задоволення позову не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що 25 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 250 грн зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 36% річних. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Строк дії останньої картки до липня 2016 року. В подальшому кредитний ліміт збільшувався Банком і відповідач фактично користувався кредитним коштами. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щомісячно погашати кредит платежами у розмірі 7% від суми заборгованості ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

За розрахунком позивача станом на 12 червня 2017 року заборгованість за договором складає 13331,72 грн, у тому числі: 2891,68 грн заборгованість за тілом кредиту, 5412,78 грн заборгованість за процентами, 3916,23 грн пеня, 500 грн штраф фіксована частина, 611,03 штраф процентна складова.

Наведене підтверджується матеріалами справи, а саме копією заяви від 25 липня 2006 року (а.с.74), випискою по рахунку (а.с.61-73, 153-159), листом Банку від 19 травня 2018 року (а.с.161), розрахунками заборгованості (а.с.6-10).

Відмову в позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не доведено досягнення сторонами згоди щодо умов нарахування процентів і настання відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, підписана 25 липня 2006 року ОСОБА_1 заява про надання кредиту (а.с.74) містить зазначення кредитного ліміту 250 грн, процентної ставки 36% річних за користування кредитними коштами, строк дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки, порядок погашення кредиту щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Отримання кредитних коштів відповідачем після збільшення кредитного ліміту підтверджується випискою по рахунку.

Наявність заборгованості за кредитом підтверджується розрахунками позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір і підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір і підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Укладеним між сторонами договором визначена процентна ставка за користування кредитними коштами 36% річних. На обґрунтування права вимоги в цій частині позивач надав копію заяви позичальника.

Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений і погодився з наведеними умовами кредитування при укладенні договору про надання банківських послуг.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. Доводи апеляційної скарги в цій частині частково заслуговують на увагу.

Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписаний ним.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Позивачем не надано доказів узгодження сторонами при укладенні договору питання відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді сплати неустойки (пені, штрафу).

Вимоги про стягнення неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, позивач не пред`являв.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові про стягнення пені та штрафу.

Доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення неустойки апеляційний суд відхиляє.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність застосування судом висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 не заслуговує на увагу, оскільки судові рішення у справах ухвалені в подібних правовідносинах.

Із розрахунку Банку, наданого до позовної заяви, вбачається, що заборгованість за процентами з 01 квітня 2015 року періодично нараховувалась за більшою процентною ставкою ніж передбачено договором (43,20%).

Відповідно до письмових пояснень представника позивача, наданих до апеляційного суду, з наведенням розрахунку заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до умов договору (36% річних), станом на 12 червня 2017 року (дата визначення заборгованості відповідно до позовної заяви) складає 1427 грн 56 коп.

З огляду на викладене, стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 1427 грн 56 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами стягненню з відповідача на користь Банку підлягає судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 1127 грн 34 коп (32,4% від 3479,44 грн (1600 грн + 1879,44 грн)).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2020 року в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 1427 грн 56 коп (одна тисяча чотириста двадцять сім грн 56 коп).

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2020 року в частині відмови в позові про стягнення пені і штрафу залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 1127 грн 34 коп (одна тисяча сто двадцять сім грн 34 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта