Справа №345/531/20
Провадження № 2/345/401/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , який був головою колгоспного двору по АДРЕСА_1 . В колгоспному дворі, станом на 15.04.1991 року, проживали і були зареєстровані мати позивача ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що, відповідно, кожному з них належало по 1/4 частині вказаного будинковолодіння.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4 , шляхом вступу в управління спадковим майном, проте нотаріально своїх спадкових прав не оформила. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. На випадок своєї смерті ОСОБА_4 залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачу.

Коли позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, йому було відмовлено. Відмова мотивована тим, що в свідоцтві про право власності зазначено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору, оскільки колгоспний двір це спільна сумісна власність, то слід визначити частки кожного члена колгоспного двору. Крім цього є розбіжності у свідоцтві про народження позивача та у свідоцтві по смерть спадкодавця імені матері « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 ». Тому позивач змушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 , а також визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_4 , а саме на 2/4 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 , а в цілому на 3/4 частини вказаного будинковолодіння.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить суд його задоволити.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами проведення підготовчого судового засідання.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 (а.с.11). ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_4 (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки є розбіжність в імені спадкодавця « ОСОБА_6 », « ОСОБА_5 », в свідоцтві про право власності на жилий будинок та в реєстраційному написі Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації зазначено, що будинок належав членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 , оскільки колгоспний двір - це спільна сумісна власність, а тому слід визначити частки кожного члена колгоспного двору у праві спільної сумісної власності.

Згідно зі свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок, виданого 16.04.1991року виконавчим комітетом Негівської сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №5 від 16.01.1991 року, домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 (а.с.21).

Відповідно до довідки від 29.11.2019 року №1211, виданої виконкомом Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району, в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 року, проживали і були зареєстровані: ОСОБА_3 - голова домогосподарства, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Тип двору, станом на 15.04.1991 року - колгоспний. Підстава: Погосподарська книга НОМЕР_2 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.20).

Згідно із Законом України «Про власність» з 15.04.1991р. відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно, придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що в колгоспному дворі по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , то дане будинковолодіння належало їм на праві спільної сумісної власності. Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належало по 1/4 частини вказаного будинковолодіння.

Отже, вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщину на 1/4 частину даного будинковолодіння.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно зі ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця та вчинення певних дій, а саме: 1) якщо спадкоємець вступив у фактичне володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_4 , як спадкоємець за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_3 прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, проживаючи спільно зі спадкодавцем (а.с.10).

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина на 2/4 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (1/4 частина належала їй на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок + 1/4 частину успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права на спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 (а.с.14), відповідно до ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем (а.с.10).

Отже, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 120, 529, 548 ЦК УРСР (в редакції 1963року), ст.ст. 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України, керуючись ст.ст. 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 , а також право власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на 2/4 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , а в цілому на 3/4 частини домоволодіння по АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 10.03.2020року.

Головуючий