справа № 570/1120/20
провадження № 2/570/780/2020
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2020 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю секретаря судового засідання Новоселецької М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

покликаючись на відсутність у нього правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач у поданій до суду 17 березня 2020 року позовній заяві просить визнати за ним право на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_2 .

У поданих суду заявах позивач та його представник адвокат Данилюк І.В. позовні вимоги підтримують.

Учасників справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах сторона позивача та представник відповідача сільський голова Людмила Літковець просять розглянути справу у їх відсутність. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Крім того, суд вважає, що позов про визнання права власності є речово - правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. У даному випадку, коли факти оспорювання чи невизнання права власності на майно з боку інших осіб відсутні, але відсутність документа, що засвідчує право власності на майно, заважає власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, відповідач у позові про визнання права власності може бути взагалі відсутній. Зважаючи, що явку сторін не було визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутність сторін у заочному порядку та у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Як встановлено судом, позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 є cином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які одружилися ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до виписки з погосподарської книги №4 будинок АДРЕСА_1 рахувався за ОСОБА_4 (прабабусею позивача).

Такі ж обставини підтверджуються технічним паспортом на майно, де вказаний 1940 рік спорудження.

22 жовтня 1988 року ОСОБА_4 заповіла належний їй на праві власності вищевказаний будинок доньці ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Плоска Рівненського району Рівненської області ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області №752/02-14 від 04 жовтня 2019 року ОСОБА_5 дійсно прийняла у спадок особисті речі та майно після смерті матері ОСОБА_4 , яка до дня смерті проживала по АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Рівне померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

14 грудня 2006 року батько позивача ОСОБА_2 звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №904.

Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

19 серпня 2016 року позивач звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Його матір відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача згідно поданої нотаріусу заяви від 19 серпня 2016 року.

04 вересня 2018 року позивач отримав два свідоцтво про право на спадщину за законом: на житловий будинок по АДРЕСА_3 та земельну ділянку площею 0,0469 га, що знаходиться на території Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

10 березня 2020 року винесена постанова приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поповим В.В. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_2 , так як відсутні необхідні правовстановлюючі документи та документи, які підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст.41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, зокрема і на підставі записів у погосподарських книгах. Вказані документи визначали умови та правові наслідки будівництва. Підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13, яка згідно зі ст.3607 ЦПК є обов`язковою для судів.

Згідно з ч.1 ст.529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р.№ 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

У суду не виникло сумніву, що батьку позивача ОСОБА_2 на час його смерті правомірно належав житловий будинок АДРЕСА_1 . Його право на нього ніким не оспорюється, але в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього його єдиний спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно в нотаріальній конторі.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, тому позов підлягає до задоволення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач не наполягав на відшкодуванні понесених судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідача понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Рівне, проживаючий по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 /.

Відповідач: Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області /35361, с.Дядьковичі, вул.Млинівська, 33 Рівненського району Рівненської області, /.

Повне судове рішення виготовлено 31 грудня 2020 року.

Суддя Кушнір Н.В.