ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/436/20 Справа № 201/9940/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ Приватбанк про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20 лютого 2019 року, позивач посилався на те, що 30 червня 2018 року близько о 03.00 год. ночі на вулиці на нього було здійснено напад із застосуванням невідомого газу, в результаті чого у нього були викрадені паспорт, мобільний телефон та банківські картки (кредитна та картка для виплат). Близько 04:00 год. ранку 30 червня 2018 року, він подзвонив на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за номером НОМЕР_1 з мобільного НОМЕР_2 та повідомив, про викрадення у нього карток та телефону, попросив вжити заходи для збереження коштів на рахунках, зокрема, заблокувати всі його рахунки та фінансові операції задля уникнення незаконного розпорядження грошовими коштами третіми особами. На відповідне звернення позивача, співробітник банку завірив, що всі картрахунки, зокрема № НОМЕР_3 і № НОМЕР_4 заблоковані, скористатись ними ніхто не зможе. Як з`ясувалось пізніше, 30 червня 2018 року починаючи з 09:42 годин до 12:02 годин, в той час як позивач вважав, що всі його банківські рахунки заблоковано, з них відбулось незаконне зняття грошових коштів, здійснення платіжних операцій на загальну суму 16366 грн. 21 коп. Він не розголошував та зберігав у таємниці ПІН-коди, коди СVV2, коди СVС2, паролі та іншу інформацію й співробітник банку був повідомлений про крадіжку карток та фінансового номеру, а отже, банку було відомо про можливість несанкціонованого втручання та розпорядження грошовими коштами третіми особами шахрайським способом. До того ж відповідач мав усі технічні можливості та був зобов`язаний заблокувати всі наявні фінансові послуги після отримання від нього повідомлення, однак не виконав своїх зобов`язань для забезпечення збереження грошових коштів, а саме не забезпечив своєчасне блокування фінансового номеру та акаунту позивача, не перевірив та не ідентифікував особу, яка здійснювала зняття грошових коштів. У зв`язку з тим, що банк не виконав свого зобов`язання зі збереження коштів клієнту, йому довелося понести збитки у загальному розмірі 16 366 грн. 21 коп., просив суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 16 366 грн.21коп., що завдана неправомірною бездіяльністю банку та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 16 366 грн. 21коп. Стягнуто з АТ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн.80 коп. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

З таким рішенням не погодився АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у договірних правовідносинах. Позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг АТ КБ «Приватбанк» та користувачем банківських карт № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 .

Згідно довідки по кримінальному провадженню №0002062, внесеному 07 серпня 2018 року до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України, за зверненням ОСОБА_1 від 30 червня 2018 року, в ході допиту ОСОБА_1 встановлено, що у останнього були викрадені: паспорт громадянина України НОМЕР_7 , виданий 02 жовтня 2013 року Жовтневим РВ м. Дніпропетровська, РНОКПП НОМЕР_8 від 10 вересня 2013 року, дві кредитні картки КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , мобільний телефон іРhone5 IME/tmo30870/ ( а.с. 56)

В день пограбування 30 червня 2018 року близько 04:00 год. ранку він подзвонив на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за номером НОМЕР_1 з мобільного НОМЕР_2 та повідомив про викрадення карток та мобільного телефону, попросив вжити заходи зі збереження коштів на рахунках, зокрема, заблокувати всі рахунки та фінансові операції, задля уникнення незаконного розпорядження грошовими коштами, які були на картрахунках, третіми особами.

В письмовій відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 27 липня 2018 року №20.1.0.0.0/7-180716/1354, яка була надана на звернення позивача, банком зазначено, що в ході розгляду звернення ОСОБА_1 щодо незаконного використання платіжних карток та в результаті проведеної перевірки не було виявлено порушень в діях оператора. Повідомлено, що картки позивача були заблоковані 30 червня 2018 року о 04:07:41 годині. За заявками в «Приват24» картки НОМЕР_9 були розблоковані о 09:48:42 і о 09:04:41 годин. Також в результаті проведеної банком перевірки було встановлено, що всі операції за картками позивача, які були здійснені після розблокування карток, були підтверджені вірно введеним ПІНом картки (а.с. 14).

Згідно наданих позивачем виписок по картам № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , 30 червня 2018 року, починаючи з 09:42 год. до 12:02 год., з його картрахунків відбулись зняття грошових коштів на загальну суму 16 366 грн. 21коп. З картки для виплат № НОМЕР_5 видача готівки безпосередньо у відділенні банку, здійснено операції на загальну суму 5 696грн.80 коп. З картки № НОМЕР_6 видача готівки в касі, банкоматах, перерахування та оформлення розстрочки на загальну суму 7029 грн. 41коп. Також, відповідачем сформовано митєву розстрочку на суму 3640грн. на 11 платежів.

Звернувшись до суду із позовною заявою, позивач зазначав, що з метою уникнення нарахування відповідачем будь-яких штрафних санкцій, йому довелося сплатити кошти для погашення кредиту на суму 16 366 грн. 21коп.

Згідно довідки банка від 13 лютого 2019 року №JP9H9A0PKGE21DHC станом на 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 , не має заборгованостей перед АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 55).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» надано визначення «електронного платіжного засобу» ( п. 1.14 статті 1) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Відповідно до вимог пунктів 6, 7 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014 року користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банком, як в наданій письмовій відповіді на звернення позивача від 27 липня 2018 року, так і в письмовому відзиві на позов не спростовано факту звернення 30 червня 2018 року ОСОБА_1 до банка із повідомленням про втрату електронних платіжних засобів, фінансового мобільного телефону, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач здійснив всі заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення до банку інформації для запобігання ризику та уникнення збитків від здійснення операцій з використання викрадених у нього електронних платіжних засобів.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України N6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Суд першої інстанції обгрунтовано посилався на те, що неправомірна поведінка відповідача полягає у тому, що банк на звернення позивача не заблокував фінансовий номер позивача, а отже, банком не було вжито заходів для блокування фінансових операцій та входу в «Приват24» за допомогою мобільного номера, що стало наслідком завдання позивачу матеріальної шкоди у сумі 16366 грн. 21 коп. Вина відповідача полягає в тому, що через не виконання покладених на нього нормативно - правовими актами зобов`язань, відбулось несанкціоноване розпорядження його грошовими коштами шахрайським способом третіми особами.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 16 366 грн. 21 коп.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що згідно Умов та правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності за всі операції, які супроводжуються правильним введенням ПІНа та на те, що позивач, як клієнт банку, має стягнути сумму відшкодування з винних осіб, встановлених в кримінальному провадженні є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1.1.2.1.12 Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» клієнт зобов`язаний вживати заходів по запобіганню втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню.

Пунктом 1.1.2.1.13 Умов та правил передбачено, що клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера PayPass, ПІНа, SIM-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні.

Правилом №2 «Заходів безпеки при використанні банківських продуктів», які викладені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням https://privatbank.ua/ru/safeness (скріншот сторін з сайту а.с.40) визначено:

«Якщо ви загубили картку або її було викрадено, заблокуйте її зателефонувавши за номером 3700 з будь-якого телефону, або будь-яким зручним для Вас способом.

«Якщо Ви загубили мобільний телефон або його було викрадено, зателефонуйте за номером НОМЕР_1 з будь якого доступного телефону або зверніться до відділення банку для блокування фінансових операцій та входу в Приват24 за допомогою цього номера.»

Як встановлено вище, за повідомленням позивача про крадіжку у нього банківських карт, мобільного телефону з фінансовим номером, карти було заблоковано 30.06.2018р. о 04:07:41 годин, проте, за заявками в «Приват24» картки НОМЕР_9 були розблоковані о 09:48:42 і о 09:04:41 годин, що свідчить про те, що банком не було вжито заходів для блокування фінансових операцій та входу в «Приват24» за допомогою цього номера.»

У постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 р. № 6-71цс15 висловлена правова позиція, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ від 30.04.2010р. №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц посилався на вказану правову позицію.

Отже, позивач здійснив всі залежні від нього дії, щоб запобігти використанню його банківських карток третіми особами. Той факт, що ПІН-код було введено корректно не звільняє банк від відповідальності, оскільки ОСОБА_1 у телефонному зверненні до банку, що також підтверджується банком, було повідомлено і щодо крадіжки мобільного телефону з номером, прив`язаним до кредитних карток. Банк не заблокував картки, фінансовий номер позивача й вказана недбалість посадових осіб призвела до завдання позивачу матеріальної шкоди.

Стосовно стягнення з банку на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн. слід зазначити, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у поставнові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року справа № 826/1216/16.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, 03 вересня 2018 року між позивачем та адвокатом Гусаковою О.Б. було укладено договір №12 на здійснення правової допомоги. За умовами договору ОСОБА_2 зобов`язалась вивчати представлені ОСОБА_3 документи та інформувати про можливі варіанти вирішення проблеми, підготувати позов та необхідні документи для подачі в суд, здійснити представництво позивача в суді.

Вартість послуг адвоката ОСОБА_2 склала 5 000 грн., які позивач сплатив, як обумовлену договором 100% предоплату, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №8 від 04 вересня 2018 року (а.с. 12).

Слід зазначити, матеріали справи не містять переліку виконаних адвокатом робіт, калькуляції їх вартості та витраченого часу, акту прийманння-передачі робіт. Адвокат Гусакова О.Б. не приймала участі у судових засіданнях, справа була розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Отже, заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн. є необґрунтованим належними доказами у справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу банку задовольнити частково та скасувати рішення суду в частині стягнення з банку на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. і відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у звязку з недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування матеріальної шкоди скасувати в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді