Номер провадження: 22-ц/813/2057/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/15646/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дачно-будівельний кооператив «Сонячна поляна»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дачно-будівельний кооператив «Сонячна поляна», про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Маломуж А.І. о 13 годині 08 хвилині 01 листопада 2019 року, про розподіл витрат у разі залишення позову без розгляду, повний текст ухвали складено 04 листопада 2019 року,

встановив:

У липні 2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) усунути перешкоди у здійснені нею права розпорядження земельною ділянкою, яка належить їй на праві приватної власності; 2) призначити судову будівельно-технічну експертизу по встановленню відповідності запланованого місця будування нового будинку; 3) стягнути з ОСОБА_2 судові витрати та вартість проведення експертизи відповідно до встановленого експертною установою рахунку.

Позов обґрунтований тим, що відповідачка перешкоджає позивачці вільно користуватися майном, яке належить їй на праві власності. Позивачка стверджує, що згідно залитого на земельній ділянці фундаменту нового триповерхового будинку, який планується побудувати в стороні від зареєстрованого садового будинку, та його знаходження від межі належної позивачці земельної ділянки на відстані 0,50 м., та на відстані 2,5 м. від садового будинку позивачки, є порушенням норм, передбачених Державними будівельними нормами України. Всі ці дії порушують право власності позивачки та утворюють перешкоди у користуванні останньою її майном (а. с. 2 - 5).

В подальшому, до початку розгляду справи по суті, позивачкою до суду першої інстанції було подано клопотання про залишення без розгляду вищенаведеного позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду задоволено. Вищенаведений позов ОСОБА_1 залишено без розгляду (а. с. 149, 158).

28.10.2019 р. представник ОСОБА_2 - адвокат Смітюх В.В. звернувся до суду із заявою про компенсацію відповідачці ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в розмірі 26 250,00 грн..

Заява про компенсацію витрат обґрунтована тим, що вищевказаний позов є необґрунтованим, а отже відповідачка має право на стягнення з позивачки судових витрат в порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України (а. с. 178 - 183).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси, заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Смітюха В.В. про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 250,00 грн..

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що аналізуючи вказаний в актах на правничу допомогу детальний опис робіт, суд першої інстанції звертає увагу на те, що в даному документі зазначено про те, що адвокатом було здійснено участь у судовому засіданні, на що затрачено час у кількості - 4,5 години, вартість 2 250 грн.. Втім, як убачається із протоколів судового засідання всі засідання тривали лише 1 год. 40 хв.. За таких обставин, суд не може погодитися з твердженням представника відповідача про необхідність стягнення за участь у вказаному судовому засіданні повної почасової оплати у розмірі 2 250 грн.. Такі вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі - 900 грн.. Окрім того, за подання клопотання до суду про ознайомлення з матеріалами справи та узгодження питання про ознайомлення з секретарем дати і часу ознайомлення, адвокат вказує вартість 1 500 грн.. Проте суд не погоджується з даним розрахунком, оскільки на вказані дії необхідно не такий значний час, який вказується представником, тому суд дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині у розмірі - 850 грн..В іншій частині суд першої інстанції погоджується з розрахунком заявника та не вбачає правових підстав для відмови у задоволенні заяви. Враховуючи предмет позову, надані докази та можливі ризики для відповідача, суд приходить до висновку про те, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим та розумним (а. с. 219 - 220).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу від 01.11.2019 р. в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24 250 грн.. Постановити нове судове рішення, яким у задоволені заяви представника ОСОБА_3 адвоката Смітюха В.В. про компенсацію судових витрат відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувану ухвалу постановлено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції застосовано суто формальний підхід щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, без посилання на норми права та мотиви їх застосування, без достатньої аргументації про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, без посилання на конкретні докази, без відповідного висновку та мотивів стягнення (а. с. 223 - 232).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Рудольф К.С. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 адвокат Смітюх В.В. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо стягнення судових витрат, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що вищенаведені судові витрати у розмірі 24 250 грн., які понесені відповідачкою, є такими, які підлягають стягненню на користь останньої з позивачки в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 142 ЦПК України (а. с. 219 - 220).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За правилами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві, виходячи згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Вказана правова позиція щодо застосування приписів ч. 5 ст. 142 ЦПК України є відображенням правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 р. у справі № 148/312/16-ц.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів необґрунтованості дій позивачки саме у розумінні правил ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Крім того доводи апеляційної скарги про те, що підставою для подання позивачкою заяви про залишення позову без розгляду є наслідком невірно обраного способу захисту не знайшли своє спростування у матеріалах справи, а також не спростовані стороною відповідачки.

Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачки, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачки, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень. Доказів щодо необґрунтованості дій останньої матеріали справи не містять.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає безпідставними вимоги заяви про компенсацію витрат в порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність часткового задоволення заяви про компенсацію судових витрат.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про компенсацію судових витрат, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вищенаведеної заяви про компенсацію судових витрат за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 142, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одесипро розподіл витрат у разі залишення позову без розгляду - скасувати. Постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви адвоката Смітюха Валентина Володимировича, діючого від імені ОСОБА_2 , про компенсацію судових витрат відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе