Провадження №2-н/463/1417/20
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

04 грудня 2020 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за фактично надані послуги газопостачання, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

встановив:

Заявник ТОВ «Львівгаз збут» звернулось до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за фактично надані послуги газопостачання в розмірі 14492,96 грн., інфляційних втрат в розмірі 2985,55 грн. та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 1305,66 грн., а всього 18784,07 грн.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку, що в слід відмовити у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР, квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Аналогічні положення щодо строку оплати житлово-комунальних послуг закріплювались у ст. 32 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004р. та у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р., в період чинності яких виникла спірна заборгованість.

Таким чином, оскільки плата за житлово-комунальні послуги здійснюється щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання боржником кожного із цих зобов`язань.

Згідно матеріалів справи, з заявою про видачу судового наказу заявник звернувся у листопаді 2020р. Відповідно, право на стягнення заборгованості обмежується трьохрічним строком позовної давності, тобто з жовтня 2017р., оскільки обов`язок щодо сплати заборгованості за жовтень 2017р. виник у листопаді 2017р.

Як вбачається з представленого стягувачем розрахунку, обрахована до стягнення заборгованість виникла не з 01.11.2017, а раніше, і ще станом на 01.01.2017 її розмір становив 14492,96 грн., що поза межами строку позовної давності. Після 01.01.2017 боржникам не нараховувалась плата за надані послуги газопостачання.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Під час розгляду цивільної справи № 464/5927/15 (постанова від 21.11.2019р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не знайшов підстав відступити від таких висновків.

Разом з тим, подані матеріали не свідчать про переривання строку позовної давності, зокрема, щодо вчинення боржниками дій, які свідчать про визнання ним заборгованості за попередні періоди, оскільки як вбачається з того ж розрахунку (колонка 6), боржники взагалі не сплачували заборгованості за попередніми періодами, а після 01.01.2017 їм не нараховувалась плата за надані послуги газопостачання (колонка 4).

Таким чином, належить відмовити у видачі судового наказу.

Керуючись ст. ст. 161, 165 ЦПК України

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за фактично надані послуги газопостачання, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Леньо С. І.