Єдиний унікальний номер 236/3743/19
Номер провадження 22-ц/804/598/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Будулуци М.С.,

суддів: Агєєва О.В., Гапонова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітній платі за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідну допомогу при скороченні штату (справа № 236/3743/19, суддя Саржевська І.В., повний текст рішення складено 05 грудня 2019 року в місті Лиман Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2019 ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом, в якому просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2 763,33 грн., заробітну плату за час вимушеного простою в розмірі - 7 446,06 грн., компенсацію за 9 днів невикористаної відпустки - 1 628,64 грн., вихідну допомогу при звільненні - 5 098,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив їй належні до виплати кошти (а.с. 4-9).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітній платі за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідну допомогу при скороченні штату задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 1 247,39 гривень, заробітну плату за час вимушеного простою в загальному розмірі 7 446,06 гривень, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1 628,64 гривні, вихідну допомогу при звільненні в сумі 5 098,16 гривень.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 699,63 гривень.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено в зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Із вказаним рішенням не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду в частині задоволених вимог, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Зокрема, відповідач зазначив, що він не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати.

Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05 грудня 2008 року № 489 Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці», а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надання відпустки; наказів (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Оскільки дана справа є трудовою, ціна вказаного позову складає 16 936 грн. 19 коп., апеляційну скаргу суд розглядає без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до АТ «Українська залізниця» з вказаним позовом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 14 лютого 2012 року по 17 липня 2017 року працювала на посаді інженера відділу аналізу і обстеження споруд та пристроїв колійного господарства дорожньої лабораторії діагностики залізничної колії ВП «Ясинуватська дистанція колії» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 13-15).

Наказом начальника СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» від 17березня 2017 року № 236/ДНД та начальником ВП «Ясинуватська дистанція колії» було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року (а.с. 24, 25).

Згідно з наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору № 7379/ДН-ОС від 17 липня 2017 року, ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнена з посади інженера відділу аналізу і обстеження споруд та пристроїв колійного господарства дорожньої лабораторії діагностики залізничної колії ВП «Ясинуватська дистанція колії» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в її трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 16).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 9 днів відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано.

Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

А також позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табуляграми) за період з березня 2017 - липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати, в тому числі компенсація за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні (а.с. 17 - 21).

У відзиві відповідач зазначив, що ОСОБА_1 було виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року в сумі - 1 515,94 грн., про що свідчить видатковий касовий ордер № 666 (а.с. 35).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також постановою від 2 вересня 2015 року за № 735 Кабінет Міністрів України затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого, товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

На підтвердження невиплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листи (табуляграми) за період з березня 2017 - липень 2017 року, які їй були видані відповідачем, відповідно до ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (а.с.17-21).

Проте, представником надані суду докази, що у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року, про що свідчить видатковий касовий ордер № 666 (а.с. 35).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 247,39 грн. (2 763,33 грн. - 1 515,94 грн.)., оскільки кошти в сумі 1 515,94 грн. були отримані позивачем, що підтверджується видатковим касовим ордером № 666, який надано відповідачем.

Розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з наказом начальника СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД та наказом начальника ВП «Ясинуватська дистанція колії» про встановлення початку простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року (а.с. 24, 25).

Відповідачем суду не надано будь-яких доказів, які б спростовували зазначену заборгованість по оплаті праці за час простою, та не оспорюється наявність зазначеного наказу і факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем та звільнення ОСОБА_1 з роботи 17 липня 2017 року.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Отже. відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати.

Суд встановив, що станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б спростовували відомості щодо нарахованої позивачу заборгованості по заробітній платі за другу половину березня 2017 року в сумі 1 247,39 грн., заробітної плати за час вимушеного простою - 7 446,06 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 1 628,64 грн. та вихідної допомоги при звільненні в сумі 5 098,16 грн.

Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, (окрім виплаченої суми за 1 половину березня 2017 року), суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення зазначеної заборгованості по заробітній платі на користь позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доведена заборгованість: по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 1 247,39 грн. (2 763,33 - 1 515,94 грн.); з оплати праці за час вимушеного простою в сумі 7 446,06 грн.; по виплаті компенсації за невикористану відпустку - 1 628,64 грн., вихідної допомоги при звільненні - 5 098,16 грн., а всього - 15 420,25 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При вирішенні справи суд посилався на ст.ст. 94, 97, 116, 117 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», та інші нормативно - правові акти, що регулюють спірні правовідносини.

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано задовольнив позов в частковому розмірі.

Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Апеляційний суд зазначає, що законодавством не покладено на позивача обов`язку здійснювати збереження документації (кадрової, первинної, бухгалтерської, технічної, договірної, податкової, архівної тощо), що стосується його трудових відносин з роботодавцем. Навпаки, саме відповідач, як роботодавець позивача, повинен вжити всіх необхідних заходів для збереження первинної документації.

Відповідач не надав суду будь - яких доказів, які б підтверджували факт знаходження первинної документації з питань трудових відносин (у тому числі відносно розміру заробітної плати) із позивачем у будівлі Донецької дирекції залізничних перевезень ( АДРЕСА_1 ), або в інших містах на території зони проведення АТО.

Також апеляційний суд вважає, що відповідно до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Наказ (розпорядження) № 7379/ДН-ОС від 10 липня 2017 року (із зазначенням про виплату компенсації за 9 днів відпуски та вихідної допомоги) підписано в.о. начальника Дирекції залізничних перевезень В.О. Подлузським, який також підписав довідку про доходи ОСОБА_1 , оригінал якої додано до відзиву на позов, та знаходиться у матеріалах справи (а.с. 16, 34).

Розрахунки заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року виконані з зазначенням всіх реквізитів відповідача, не містять місця для підпису посадових осіб відповідача, та завірені особистим підписом позивача (а.с. 17, 18, 19, 20, 21).

Будь - яких доказів та документів, які б спростовували надані позивачем документи, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків (табуляграм) заробітної плати за березень - липень 2017 року, наказу (розпорядження) № 7379/ДН - ОС від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) з позивачем наявної суми заборгованості з заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 1 247,39 грн., оплати простою, компенсації за 9 днів невикористаної щорічної відпустки, вихідної допомоги при звільненні, а всього на суму 15 420,25 грн., з яких АТ «Укрзалізниця» зобов`язано утримати податки та інші обов`язкові платежі.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі належних та допустимих доказів, з додержанням вимог ст.ст. 76 - 80 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідач будь-якими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростував та в апеляційній скарзі вказав лише свої заперечення проти документів, наданих позивачем.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заборгованості з заробітної плати, є помилковим з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 10 березня 2020 року.

Суддя-доповідач М.С. Будулуца

Судді: О.В. Агєєв

А.В. Гапонов