Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 503/1531/17

провадження № 61-8498св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Слобідська селищна рада Кодимського району Одеської області, Кодимська районна державна адміністрація Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду в складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О. від 19 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області, Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права на спадкове майно, визнання права постійного користування земельною ділянкою після смерті батька - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті батька - ОСОБА_6 , відкрилася спадщина у вигляді селянського фермерського господарства «Нива» та земельної ділянки площею 44 га на території Слобідської селищної ради, право на яку було посвідчене державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії Б № 056680. На час відкриття спадщини спадкоємцями за законом був він, як син померлого, доньки померлого, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як дружина спадкодавця. У визначений законом строк він прийняв спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса. Інші спадкоємці від спадщини відмовилися. У той же час, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про спадщину на спірну земельну ділянку, оскільки право користування, що виникло в особи на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини. На спірній земельній ділянці висаджені 134 дерева (горіхи - 111 дерев, яблуня - 20 дерев, груші - 3 дерева). Також його батьку належало селянське фермерське господарство «Нива». Просить визнати за ним право власності на селянське фермерське господарство «Нива» в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ; визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право постійного користування земельною ділянкою площею 44 га, на підставі державного акту на право постійного користування землею серії Б № 056680, яка розташована на території Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області за межами селища; визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право власності на плодові дерева в кількості 134.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право власності на: селянське фермерське господарство «Нива», розташоване в смт Слобідка Кодимського району Одеської області; в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ; на плодові дерева в кількості 134, а саме: горіхи - 111 дерев віком 17 років; яблуня - 20 дерев віком 18 років, груші - 3 дерева віком 12 років, що знаходяться на земельній ділянці площею 44 га. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право постійного користування земельною ділянкою площею 44 га, на підставі державного акту на право постійного користування землею серії Б № 056680, яка розташована на території Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області за межами селища.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, шляхом подання відповідної заяви нотаріусу, інші спадкоємці на спадщину не претендують, а тому за позивачем слід визнати право власності на селянське фермерське господарство «Нива», розташоване в смт Слобідка Кодимського району Одеської області; на плодові дерева в кількості 134, що знаходяться на земельній ділянці площею 44 га та право постійного користування цією земельною ділянкою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області - задоволено частково. Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що майно, на яке позивач просить визнати право власності в порядку спадкування після смерті батька, не входить до складу спадщини.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У травні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що спадщина, що відкрилася, складається із земельної ділянки площею 44 га , на підставі державного акта на право користування землею серії Б № 056680, на території Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області на підставі рішення Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області на підставі рішення Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області від 16 вересня 1002 року; плодові дерева в кількості 134 дерев, що розташовані на земельній ділянці площею 44 га, на підставі державного акту на право користування землею серії Б № 056680, на території Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області від 16 вересня 1992 року; селянського фермерського господарства «Нива». Позивач є спадкоємцем за законом як син спадкодавця, прийняв спадщину шляхом подання заяви, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із чим місцевий суд правомірно захистив його спадкові права. Інші спадкоємці, які мали право на спадкування за законом - відповідачі по справі, від спадщини відмовилися.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 30 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 503/1531/17 з Кодимського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що на підставі державного акту на право користування землею серії Б № 056680, на території Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області на підстав рішення Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області від 16 вересня 1992 року ОСОБА_6 виділено у постійне користування земельну ділянку площею 44 га для організації селянського (фермерського) господарства.

18 листопада 1992 року Кодимською районною адміністрацією зареєстровано статут сільськогосподарського фермерського господарства «Нива», створеного ОСОБА_6 . У подальшому статут сільськогосподарського фермерського господарства «Нива» перереєстрований 18 лютого 2002 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 14 квітня 2003 року Слобідською селищною радою Кодимського району Одеської області, актовий запис № 24.

Позивач є спадкоємцем за законом як син спадкодавця. Інші спадкоємці, які мали право на спадкування за законом - відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - від спадщини відмовилися, надавши відповідні заяви в межах строку, визначеного законом.

Позивач при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, отримав відмову, яка мотивована тим, що право користування земельною ділянкою, що виникло на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Успадкування землі і майна селянського (фермерського) господарства здійснюється відповідно до земельного та цивільного законодавства України (стаття 19 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство»).

Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

За змістом системного тлумачення статей 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 7, 27, 38, 50 і 51 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, статей 31, 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства,

та проведення державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Тому у такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем вказаної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство. Натомість право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, за змістом приписів статті 6 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у редакції, чинній до 16 травня 1992 року, могло належати лише фізичній особі та згідно з частиною першою статті 55 цього кодексу у тій же редакції було об`єктом спадкування у випадку смерті громадянина, який вів селянське (фермерське) господарство. Тому таке право зі створенням селянського (фермерського) господарства до останнього не переходило.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Проте право постійного користування земельною ділянкою, яку отримав для ведення селянського (фермерського) господарства його засновник, може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, провадження № 14-63цс20.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

З огляду на викладене та враховуючи встановлені фактичні обставини справи, яка переглядається, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що право постійного користування земельною ділянкою не може бути визнано таким, що успадковане позивачем, оскільки після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення померлим ОСОБА_6 державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Тому у такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем вказаної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство.

Також позивач просив визнати право власності за ОСОБА_1 на плодові дерева в кількості 134 одиниці, які розташовані на земельній ділянці, які розташовані на земельній ділянці фермерського господарства «Нива».

За змістом положень статей 78, 125, 22, 19, 79 ЗК України та статті 373 ЦК України багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об`єкт права власнсоті без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Оскільки відсутні підстави для визнання за позивачем права користування спірною земельної ділянкою, то апеляційний суд правильно відмовив в позові про визнання права власності на дерева.

Зі змісту позовних вимог також вбачається, що позивач просив про визнання права власності на фермерське господарство, як юридичну особу в порядку спадкування.

На час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про господарські товариства», який у статті 55 передбачав, що у зв`язку зі смертю громадянина-учасника товариства, спадкоємці мали переважне право вступу до цього товариства. У разі відмови спадкоємця від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього спадкоємця йому видавалися у грошовій або натуріальній формі частка у майні, яка належала спадкодавцю, і вартість якої визначалася на день смерті учасника.

Майно фермерського господарства належить йому на праві власності (частина перша статті 20 Закону України «Про фермерське господарство»). Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (частина перша статті 22 цього Закону). Успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону (частина перша статті 23 того ж Закону).

У випадку смерті засновника (члена) селянського (фермерського) господарства його спадкоємці мають право на спадкування цього господарства (прав засновника, члена). За наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його засновником, членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі.

Оскільки позивач, є спадкоємцем померлого ОСОБА_6 - учасника товариства, в якого немає сформованого статутного капіталу, не відмовлявся від вступу до цього товариства, то визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті батька прав засновника фермерського господарства «Нива» є ефективним способом захисту його прав як спадкоємця засновника, на що апеляційний суд уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в позові в частині визнання за позивачем права власності на селянське фермерське господарство «Нива» в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 . Місцевий суд, задовольнивши позов в цій частині та визнавши за позивачем право власності на сільськогосподарське фермерське господарство «Нива» не звернув уваги, що в даному випадку ефективним способом відновлення порушеного права позивача буде саме не «визнання права власності на об`єкт», а саме «визнання відповідних прав засновника».

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, провадження № 14-63цс20.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, Верховний суд ввжає, що позивач має законні підстави на спадкування прав та обов`язків засновника селянського фермерського господарства «Нива» в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , так як інші спадкоємці першої черги - дружина та діти спадкодавця відмовились від спадкування та не заперечують щодо задоволення позову, а інших спадкоємців першої черги не має. Тому суд касаційної інстанції вважає, що позов в цій частині слід задовольнити.

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення частково ухвалено з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувані судові рішення в частині вирішення позову про визнання права власності за позивачем в порядку спадкування на фермерське господарство «Нива» скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області та постанову Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року в частині позову ОСОБА_1 до Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області, Кодимська районна державна адміністрація Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про власності на селянське фермерське господарство «Нива» скасувати.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , усі права засновника селянського фермерського господарства «Нива», яке розташоване в смт. Слобідка Кодимського району Одеської області , в обсязі, визначеному статутом селянського фермерського господарства «Нива», зареєстрованим 18 лютого 2008 року, номер реєстраційного запису : 0010118.

У решті постанову Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун