Номер провадження: 22-ц/813/4952/20
Номер справи місцевого суду: 522/938/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4 ,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Одеської міської ради не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І. не з`явились,

переглянувши в режимі відеоконференції справу №522/938/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб ОСОБА_6 , Одеської міської ради, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Адамець Оксани Іванівни про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 3 грудня 2019 року у складі судді Шенцевої О.П., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 21 січня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2014 року визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації Департаменту міського господарства Одеської міської ради №219249 від 24 січня 2012 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кімнат № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , 383в, НОМЕР_4 , 385а, 385в у житловому блоці секції гуртожитку за адресом: АДРЕСА_1 . В порядку виконання рішення суду розпорядженням Департаменту міського господарства від 11 червня 2018 року №64 «Про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації №219249 від 24 січня 2012 року та свідоцтва №8-23684 від 24 січня 2012 року про право власності на житло» визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради 24 січня 2012 року на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 згідно розпорядження органу приватизації №219249 від 24 січня 2012 року, зареєстрованого за №8-23684. Рішенням №44371386 від 3 грудня 2018 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліної А.О. відмовлено ОСОБА_1 у скасуванні державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером Розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, при цьому в рішенні зазначено, що право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що було зареєстровано в реєстрі за №36081278, погашено 4 жовтня 2018 року. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо про посвідчення 4 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Адамець О.І. договору дарування ОСОБА_5 кімнат № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , 383а, 383в, 384, 385а, 385в в житловому блоці секції гуртожитку за адресом: АДРЕСА_1 . Посилаючись на вказані обставини, незаконну приватизацію вищевказаних кімнат, якими вона позивач користується та за які сплачує комунальні послуги, відсутність у ОСОБА_3 права власності на майно, яким розпорядилась, замовчування ОСОБА_3 при відчуженні майна того факту, що її право власності скасоване, позивач ОСОБА_1 просила на підставі статті 230 ЦК України:

визнати недійсним Договір дарування 248/1000 часток об`єкту житлової нерухомості житловий блок секції гуртожитку кімнати №386, НОМЕР_2 , 383а, 383в, 384, 385а, 385в, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений 4 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І., зареєстрований в реєстрі за №1678;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 248/1000 часток об`єкту житлової нерухомості житловий блок секції гуртожитку кімнати №386, 381, 383а, 383в, 384, 385а, 385в, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , від 4 жовтня 2018 року, реєстраційний номер 43349838 (т.1 а.с.2-5).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.31).

Відповідач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 позов не визнала, зазначивши, що твердження про те, що позивач та інші мешканці 8 поверху у 2 секції блоку гуртожитку є користувачами підсобного приміщення, що знаходиться на 8 поверсі у 3 секції та входить до 248/1000 часток житлового блоку у секції гуртожитку, не відповідає дійсності та спростовується законодавством і документами. Позивач ОСОБА_1 мешкає зовсім в іншому житловому блоці у секції гуртожитку (2 секція кімната 282а) та немає жодного відношення та доступу до підсобних приміщень, які розташовані у холі та були надані сім`ї ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вхід до житлової кімнати ОСОБА_3 та цих підсобних приміщень здійснюються через окремі парадні входи, тому згода ОСОБА_1 на дання приміщень вказаним сім`ям не потребувалась. Спірний договір дарування не зачіпає прав та інтересів ОСОБА_1 , вимога про визнання договору недійсним пред`явлена на підставі статті 230 ЦК України безпідставно, так як ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не вводили ОСОБА_5 в оману, ОСОБА_5 набула у власність 248/1000 часток житлового блоку у секції гуртожитку, на час посвідчення договору реєстрація права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не була скасована, крім того, ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного правочину, а тому не має права вимагати про визнання правочину недійсним (т.1 а.с.71-76).

Позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, за змістом якої ОСОБА_3 в особі представника безпідставно посилається на розпорядження органу приватизації №219249 від 24 січня 2012 року, оскільки таке скасовано судовим рішенням. Згідно з актом мешканців 8 поверху другої секції будинку АДРЕСА_2 та планом 8 поверху жильці кімнат 281в, 282а, 283, 284, 281а, 286, 287 користуються та сплачують комунальні послуги за приміщення, які незаконного приватизувала ОСОБА_3 . Твердження, що ОСОБА_3 як власник відповідної частки у майні гуртожитку мала право отримати у власність та розпорядитися підсобними приміщеннями, вже спростовано судовим рішенням та не підлягає доказуванню. Позивач разом з відповідачами проживає на одному поверху, який опалюється сумісно; позивач та мешканці другої секції беруть участь та несуть спільні витрати щодо спірного приміщення, тому мають право ним користуватися. Тому твердження про те, що права позивача не були порушені, не відповідає вимогам закону. ОСОБА_3 використала своє скасоване право власності на спірне приміщення незаконно, вчинила недійсний правочин (т.2 а.с.27-29).

Відповідачем ОСОБА_10 в особі представника ОСОБА_4 надано заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких акт мешканців другої секції про користування частиною холу між 2 та 3 секціями не є належним доказом, викладені в акті відомості не відповідають дійсності та спростовуються висновком №67/19 судової будівельно-технічної експертизи від 15 травня 2019 року; посилання на витрати щодо спірних приміщень не підтверджені розрахунковими документами, платіжками тощо (т.2 а.с.60-62).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 1 березня 2019 року залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_6 (т.1 а.с.112).

28 травня 2019 року ОСОБА_1 доповнила позов вимогою про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1500,00 грн., завданої зверненням до суду для оскарження укладеного ОСОБА_3 договору дарування (т.2 а.с.50).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду (т.2 а.с.83).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 3 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.125-130).

Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не стороною правочину, у разі визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину у позивача не виникає жодних законних прав. Підстави частини 1 статті 230 ЦК України для визнання правочину недійсним не доведені, що виключає й відшкодування моральної шкоди. Крім того, судом зроблено висновок про те, що виходячи з положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» та Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» виключно мешканці вказаного житлового блоку у секції гуртожитку мають право користуватися спірними підсобними приміщеннями, а не позивач. При цьому суд врахував, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №67/19 від 15 травня 2019 року у справі №522/938/19 приміщення №3 площею 48,7 кв.м відноситься до 8 поверху 3-ї секції житлового блоку гуртожитку (житлового будинку) по АДРЕСА_2 , приміщення, які розташовані на восьмому поверсі 3-ї секції житлового блоку гуртожитку (житлового будинку) по АДРЕСА_2 та мають нумерацію №№1-32, знаходяться у власності (користуванні) власників (користувачів) часток житлового будинку у секції гуртожитку під №386, НОМЕР_2 , 383а, 383в, 384, 385а, 385в. Так як позивач ОСОБА_1 мешкає в іншому житловому блоці 2 секції гуртожитку, вона не має жодного відношення до спірних підсобних приміщень, переданих сім`ї ОСОБА_3 , яка не мала необхідності отримувати згоду ОСОБА_1 на надання та приватизацію приміщень. При цьому суд також врахував судові рішення у справі №522/1985/14-а, якими визнано протиправним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 листопада 2012 року №716 та підтверджено правомірність винесеного органом місцевого самоврядування розпорядження про прийняття на квартирний облік та надання житлової площі ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , в тому числі й спірних приміщень, що увійшли до житлового блоку у секції гуртожитку кімнати №386, НОМЕР_2 , 383а, 383в, 384, 385а, АДРЕСА_3 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.2 а.с.134-136).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №986 від 11 листопада 2011 року «Про взяття на квартирний обліку та надання житлової площі громадянам» сім`я ОСОБА_3 отримала у відособлене користування, приєднала до наданого раніше житлового приміщення, а в подальшому й приватизувала підсобні приміщення №27, 28, 29 площею 20,9 кв.м. Зазначені приміщення у сукупності з іншим житлом склали те житло, на яке сім`я ОСОБА_3 формально отримала право на її безоплатну передачу у власність в порядку приватизації. Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11 листопада 2011 року у користування сім`ї ОСОБА_3 передано приміщення загального користування, що згідно із поповерховими планами не призначались для передачі комусь із мешканців гуртожитку у відособлене користування. Враховуючи грубе порушення вимог чинного законодавства, розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №989 від 11 листопада 2011 року не позбавляє мешканців багатоповерхового будинку, в якому розташовані спірні приміщення, прав на те майно, що їм належить за законом, а рівною мірою цей адміністративний акт не створює жодних правомірних правових наслідків. В результаті незаконної приватизації порушені як житлові права позивача, так і всіх мешканців сімейного гуртожитку шляхом незаконного позбавлення їх права користування приміщеннями, площа яких враховується під час обрахунку оплати комунальних послуг як загальна. Протиправний адміністративний акт та виданий на його підставі правовстановлюючий документ не спричинили виникнення у ОСОБА_3 правомірного набуття права власності, не призвели до припинення прав на спірне приміщення у мешканців усього багатоквартирного будинку, в тому числі й у позивача, а відповідно, неналежне цим особам право не може бути передано іншим особам, в тому числі в результаті спадкування. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 грудня 2012 року видане на підставі правовстановлюючих документів, що визнаються судом недійсними, що є підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Загальним принципом цивільного права є те, що особа може у будь-який спосіб передати іншій особі лише те право, що їй правомірно належить. 4 жовтня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 нотаріально посвідчено договір дарування 248/1000 об`єкту житлової нерухомості житловий блок гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_1 . Оспорюваний договір зачіпає її права співвласника та спільного користувача підсобного приміщення, що знаходиться на 8 поверсі у 2 секції та входить до 248/1000 часток житлового блоку у секції гуртожитку, оскільки мешканці 8 поверху другої секції будинку, в тому числі й позивач, сплачують комунальні послуги за це приміщення, що підтверджується спільним актом від 7 травня 2015 року. Суд безпідставно послався на судові рішення в справі № 522/1985/14-а, так як предметом розгляду цієї справи є суто процесуальне питання стосовно розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №716 від 28 січня 2015 року, яке не стосується вже встановлених раніше прав та обов`язків сторін стосовно спірного приміщення. Посилаючись в своєму рішенні на неналежний та недопустимий висновок судової будівельно-технічної експертизи №67/19 від 15 травня 2019 року, проведеної у справі №522/938/19, суд фактично встановлює протилежні обставини, які встановлені в рішеннях, які набрали статус остаточного при цьому з питань, які були предметом безпосереднього розгляду у цих справах, що порушує юридичну визначеність рішень судової системи, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення та є прихованим засобом перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує доводами, викладеними у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив тощо (т.2 а.с.171-173).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині та залишення без змін в його резолютивній частині з огляду на наступне.

Відповідно до визначеного статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним Договору дарування 248/1000 часток об`єкту житлової нерухомості, розташованого за адресом: АДРЕСА_2 , посвідченого 4 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І., зареєстрованого в реєстрі за №1678; про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на 248/1000 часток об`єкту житлової нерухомості житловий блок секції гуртожитку кімнати №386, 381, 383а, 383в, 384, 385а, 385в, розташованого за адресом: АДРЕСА_2 , від 4 жовтня 2018 року, реєстраційний номер 43349838; про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, в силу визначеного статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та встановлених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції у даній справі підлягають розгляду лише вимоги про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності та відшкодування моральної шкоди.

При даному апеляційному перегляді справи №522/938/19 аналіз доводів та заперечень позивача ОСОБА_1 , заперечень та доводів відповідача ОСОБА_3 про надання сім`ї ОСОБА_3 житлової площі, приватизації такої, законності рішень органів місцевого самоврядування щодо житлових прав мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 , законності перепланування (реконструкції) приміщень гуртожитку, підстав недійсності свідоцтва про право на спадщину тощо не надається, так як дані вимоги не були предметом позову, з яким 21 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду.

Оскільки рішення суду першої інстанції, що наразі переглядається, містить висновки не лише щодо визнання недійсним договору дарування, скасування проведеної на підставі договору дарування державної реєстрації права власності, відшкодування моральної шкоди, а й щодо житлових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , рішень органів місцевого самоврядування щодо житлових прав мешканців гуртожитку, то рішення суду першої інстанції у його мотивувальній частині підлягає зміні шляхом виключення висновків суду та обґрунтування висновків щодо житлових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , рішень органу місцевого самоврядування щодо житлових прав мешканців гуртожитку тощо, оскільки у даній справі такі вимоги як позовні заявлені не були.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає дану справу виключно в межах пред`явлених в установленому процесуальним законом порядку вимог про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, відшкодування моральної шкоди.

На виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 1 березня 2019 року в справі №522/938/19 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І. надано суду копію матеріалів нотаріальної справи щодо договору дарування серії та номер: 1678, виданого 4 жовтня 2018 року на 248/1000 об`єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.134-209).

На підставі матеріалів нотаріальної справи встановлено, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І. посвідчено 4 жовтня 2018 року, зареєстровано в реєстрі в за №1678 укладений між дарувальниками ОСОБА_3 (реєстраційний номер НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (реєстраційний номер НОМЕР_6 ) та обдарованою ОСОБА_5 (реєстраційний номер ) Договір дарування, за яким дарувальники безоплатно передали у власність (подарували), а обдарована прийняла у власність 248/1000 часток житлового блоку у секції гуртожитку під номером 386, 381, АДРЕСА_4 , 383в, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 385а, 385в, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складається в цілому з дев`яти житлових кімнат житловою площею 135,4 кв.м, загальною площею 232,2 кв.м.

У Договорі дарування зазначено, що:

496/3000 часток житлового блоку у секції гуртожитку належить дарувальникам в рівних частках кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради 24 січня 2012 року, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №8-23684; право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 24 лютого 2012 року, індексний номер витягу: 33288208, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36081278, номер запису: 3295 в книзі: 792пр-9;

248/3000 часток житлового блоку у секції гуртожитку належить дарувальнику ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_12 , державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори 26 грудня 2012 року за реєстровим номером 7-1745; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 12 лютого 2015 року, індексний номер витягу: 33535695, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , номер запису про право власності: 85763.

Отже, сторонами вказаного договору дарування є ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , незважаючи на це вимоги ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним пред`явлено лише до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і, відповідно, не пред`явлено до ОСОБА_6 як сторони спірного правочину. Залучення ОСОБА_6 ухвалою суду першої інстанції в якості третьої особи не підміняє необхідність участі ОСОБА_6 в справі як співвідповідача, так як дана особа є стороною договору, про визнання недійсним якого заявлено позовну вимогу.

Не пред`явлення позовних вимог до всіх належних відповідачів є підставою для відмови в задоволенні вимог з процесуальних підстав.

Крім того, позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування пред`явлено ОСОБА_1 на підставі частини 1 статті 230 ЦК України та обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_3 при укладенні договору дарування умовчала про те, вона вже не є власником частки квартири, що її право власності скасовано судом і це мало істотне значення для правочину.

Відповідно до положень частини 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом розуміється навмисне введення однією стороною правочину другої сторони в оману щодо обставин, які мають істотне значення і зміст яких визначається абзацом 2 частини 1 статті 229 ЦК України з метою вчинення правочину. Для того, щоб кваліфікувати правочин як обман за статтею 230 ЦК необхідно встановити, що омана стосується природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Однак введення в оману щодо мотивів правочину не дає стороні права для застосування до сторони, яка застосувала обман, правових наслідків, передбачених статтею 230 ЦК України.

ОСОБА_1 не є стороною правочину дарування, звернення з позовом про визнання правочину, вчиненого під впливом обману, недійсним нею мотивовано тим, що вона є заінтересованою особою.

ОСОБА_5 договір дарування визнати недійсним не просить, отже не вважає себе потерпілою (введеною в оману) стороною.

Правочин, що здійснений під впливом обману, визнається недійсним судом за позовом потерпілої сторони, позов має бути вчинений у межах загальної позовної давності. При визнанні правочину недійсним на підставі статті 230 ЦК України наступають наслідки, передбачені частиною 1 статті 216 ЦК України.

Якщо звернутися до обґрунтування вимог ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, то таке обґрунтування не підпадає під дію статті 230 ЦК України, оскільки у разі відсутності у особи (осіб) права на майно, відчуження якого проведено на підставі правочину може бути визнано недійсним проте з інших правових підстав.

Відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним як правочину вчиненого під впливом обману має наслідком відмову в задоволенні вимог про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на частку нерухомого майна та відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції з цим визначився правильно.

Правові підстави для визнання недійсним правочину із заявлених ОСОБА_1 підстав відсутні, що має наслідком відсутність підстав для задоволення похідних від визнання недійсним правочину вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 3 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб ОСОБА_6 , Одеської міської ради, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Адамець Оксани Іванівни про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації, відшкодування моральної шкоди змінити в його мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови, та залишити без змін в його резолютивній частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 грудня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова