Ухвала

13 березня 2020 року

місто Київ

справа № 286/1049/19

провадження № 61-4347ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 вересня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України,

третя особа - Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України,

про визнання незаконним та скасування акта від 28 листопада 2015 року № 39 про нещасний випадок, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, акта від 28 листопада 2015 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 14 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування акта від 28 листопада 2015 року № 39 про нещасний випадок, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, що складений за формою НПвс, акта від 28 листопада 2015 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 14 жовтня 2015 року, який складений за формою Нвс-5; зобов`язання Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України внести зміни до акта спеціального розслідування нещасного випадку, зазначивши, що причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 пов`язаний з виконанням ним обов`язків військової служби дільничного інспектора прикордонної служби дільничних інспекторів відділу прикордонної служби «Лучанки» Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, військове звання старшина, скласти акт про випадок, що стався 14 жовтня 2015 року, за формою Нвс-1.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 13 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 14 жовтня 2015 року приблизно о 23:40 год. у результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, не сумісні з життям, дорогою до шпиталю помер в кареті швидкої медичної допомоги. Судами встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала під час проходження військової служби у Державній прикордонній службі України, проте, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, оскільки відповідно до графіка роботи дільничного інспектора прикордонної служби та особистих планів роботи, час несення служби ОСОБА_2 14 жовтня 2015 року становив з 07:00 год. до 13:00 год. Стороною позивача не доведено, що ОСОБА_2 14 жовтня 2015 року отримав після 13:00 год. від керівництва відділу та старших начальників прикордонної служби додаткові завдання, які не були відображені у графіку та особистому плані роботи.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 03 березня 2020 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначила: порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права; ненадання належної оцінки письмовим доказам; неврахування доводів, що службова діяльність дільничного інспектора ОСОБА_2 не обмежувалася носінням служби у складі зміни прикордонних нарядів, який у момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у форменому одязі.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених

пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судового рішення. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 вересня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа - Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про визнання незаконним та скасування акта від 28 листопада 2015 року № 39 про нещасний випадок, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, акта від 28 листопада 2015 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 14 жовтня 2015 року, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний