Справа № 523/3608/20
Провадження №2-о/523/186/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В. Г.

присяжних: - Колесникова В.А., Косовського А.А.

секретар судового засідання - Правда Н.А.

за участю прокурора - Пендей А.В.

представник заявника - лікар психіатр - Добровольський В.О.

у присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №7 цивільну справу за заявою головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я" Одеської обласної ради про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ

Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» в особі головного лікаря Волощук А. Є. звернулось до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на наступне: до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» 03.03.2020 року була госпіталізована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у примусовому порядку згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Діагноз: «Хронічний маячний розлад».

Під час огляду 05.03.2020 року о 11-00 год. комісія лікарів психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» встановила наступне:

" ОСОБА_1 доставлена каретою швидкої психіатричної допомоги, за рапортом поліції, та заявою завідуючого магазину 03.03.2020 року, як невідома, у зв`язку с тим, шо хвора зробила крадіжку в магазині більш ніж на 500 гривень, була конфліктна, агресивна до працівників магазину, висловлювала маячні ідеї відношення, впливу, особливого значення, переслідування, обкрадання, величі - «називала себе «богінєю миру», поводила себе неадекватно після прибуття працівників поліції, намагалась зайти до магазину и здійснити знову крадіжку, відмовлялась називати свої анкетні данні. За період спостереження у 16 відділені КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» ООР відзначаються стани агресії, збудливості з галлюцинаторними епізодами, активна маревна симптоматика. Періодично хвора буває дуже негативистичною, протестуозною з частими дисфоріями, агресією до оточуючих. У відділенні хвору 05.03.2020 року розшукала донька, яка впізнала матір та надала ксерокс паспорту.

У зв`язку з тим, що хвора не дає усвідомлену згоду на лікування в психіатричному стаціонарі, просимо вирішити питання необхідності стаціонарного лікування у відповідності до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»."

У судовому засіданні лікар-психіатр Добровольський В.О., вважав за необхідне госпіталізувати хворого для примусового лікування, донька ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечувала проти примусового лікування у зазначеній установі та надала пояснення щодо неадекватної поведінки матері.

Прокурор підтримала заяву та вбачала наявність підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_1 .

Вислухавши представника КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР», лікаря-психіатра Добровольський В.О., прокурора, вивчивши надані документи, заслухавши пояснення доньки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно з висновком лікарів-психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР» від 05.03.2020 року при огляді ОСОБА_1 встановлено, що хвора не дає усвідомлену згоду на лікування в психіатричному стаціонарі, просимо вирішити питання необхідності стаціонарного лікування».

На думку суду, заява про госпіталізацію та висновок комісії лікарів-психіатрів не містить безумовних підстав, передбачених ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити нею дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_1 неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В судовому засіданні також не доведено будь-яким чином, що поведінка, дії ОСОБА_1 становлять небезпеку для неї самої чи для оточуючих, що у ОСОБА_1 наявне таке психічне захворювання , яке потребує примусової госпіталізації до психіатричного закладу.

Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР» про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.

Сама по собі наявність вищезазначеного висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, на думку суду є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров`я, тобто, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Правова позиція щодо презумпції психічного здоров`я людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов`язковою для застосування національними судами.

Так, прикладом реалізації права на здоров`я в контексті положень п.п. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Окрім того, відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…». Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги), наявність психічного захворювання як такого за відсутності відповідних підстав та їх доказів не може виправдовувати обмеження свободи особи.

Згідно ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

Отже суд не вправі перекладати на себе компетенцію прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, однак зобовязаний перевірити законність висновку комісії лікарів-психіатрів щодо прийняття такого рішення у сукупності з іншими доказами наявності умов примусової госпіталізації викладених в ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Стаття 25 Закону України "Про психіатричну допомогу" передбачає, що особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені Конституцією України ( 254к/96-ВР ) та законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених Конституцією України, відповідно до законів України.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ

Відмовити в задоволенні заяви головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 13.03.2020 року.

Суддя: В. Г. Дяченко

Присяжні: В.А. Колесников

А.А. Косовський