ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 638/19113/17

Провадження № 22-ц/818/1094/20

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року у складі судді Рибальченко Л.М.,

у цивільній справі № 638/19113/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості ,-

встановив:

14.12.2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 34563,94 грн. за кредитним договором № б/н від 22.12.2015 року, яка складається з: 15592,89 грн. заборгованість за кредитом; 5200,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12474,20 грн. заборгованість за пенею та комісією; 1296,64 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалось на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.12.2015 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15592,87 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Відповідач умови договору не виконує, тому станом на 18.10.2017 р. утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 34563,94 грн у зв`язку з чим ПАТ КБ «ПРИВТАБАНК» змушено було звернутись до суду з позовом.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 травня 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.12.2015 року в розмірі 28589,55 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 квітня 2019 року вказане заочне рішення було скасовано та призначено до розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 15592 грн. 89 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 721 (сімсот двадцять одна) грн. 81 коп. В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, пені та штрафів в повному обсязі, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Також не надав належної оцінки погоджену сторонами та підписану відповідачем Генеральної угоди в якій сторони погодили сплату відсотків у розмірі1,5% на місяць, що становить 18 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, районний суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подаввідзив на апеляційну скаргу та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції належним чином перевірено матеріали справи та надано їм вірний висновок, у зв`язку з чим просив рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

З матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2015 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 24 червня 2011 року, а також приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до пункту 1.1 Генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2010 року, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 403,45 грн., комісію на 60,35 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 832,84 грн. Заборгованість за договором з дати підписання Генеральної угоди становить 16 692,89 грн. Дата остаточного погашення заборгованості за договором 31.12.2018 року.

Згідно умов пункту 2.1 Генеральної угоди банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 15592,89 грн. на строк 36 місяців з 22 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 15 592,89 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та Правилах строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 565,71 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат відповідно до Умов та Правил.

Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12 2018 року.

Пунктом 2.3. Генеральної угоди передбачено, що для надання послуг банк видає позичальнику платіжну картку згідно пункту 2.1. Генеральної угоди.

З матеріалів справи вбачається, що 15.07.2016 року Третейським судом при Асоціації «Дніпровський Банківський союз» за адресою м. Кам`янське, пр. Свободи, 4 було розглянуто цивільну справу № 2660/2016 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором № б/н від 22.12.2015 року в сумі 20 686, 37 грн. та 328 грн. судового збору, а всього 21 014, 37 коп.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернувшись до Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський союз» позивач скористався своїм правом на захист та пред`явив вимогу про стягнення з відповідача суми боргу, тому його право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось після дати звернення з вимогою до відповідача з позовом до Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський союз» .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми процентів за користування кредитом у розмірі 5 200 грн.

Звернувшись із вимогою про дострокове виконання основного зобов`язання, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, та змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача, а отже, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування процентів та пені.

Таким чином, у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» право нараховувати передбачені кредитним договором платежі припинилося, тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків, комісії та пені з ОСОБА_1 відсутні.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 березня 2020 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина