РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/2491/20

Провадження № 22-ц/4815/1319/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Гордійчук С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Укрпошта»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2020 року у складі судді Галінської В. В., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 01 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення недоплаченої заробітної плати. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 28 лютого 1995 року вона працювала в Рівненській дирекції УДППЗ «Укрпошта». Наказом №09-К від 17 лютого 2012 року її було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні їй не було відомо, що відповідач не провів з нею у день звільнення повний розрахунок, однак, у 2018-2019 роках Управлінням Держпраці у Рівненській області за результатами перевірок за неодноразовими зверненнями колишніх працівників було встановлено порушення відповідачем вимог законодавства України про оплату праці, а саме відповідач здійснював нарахування відпускних без врахуванням коефіцієнта корегування заробітної плати. Вказувала, що на момент її звільнення у відповідача як роботодавця була наявна перед нею заборгованість з невиплаченої заробітної плати, зокрема, при нарахуванні відпускних із врахуванням коефіцієнта корегування заробітної плати. Вона зверталась із заявами до відповідача за виплатою заборгованості та наданням відповідних документів, однак її звернення було проігноровано. Також вона звернулась в Управлінням Держпраці у Рівненській області з метою захисту своїх прав і проведення перевірки у відповідача на наявність порушень законодавства про оплату праці, однак відповідач не допустив орган Держпраці до перевірки і документів для перевірки зазначених нею фактів не надав, про що складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування. Зазначала, що за період роботи у відповідача отримувала відпускні без відповідного коригування, що було встановлено під час здійснення їх розрахунку. Факти порушення відповідачем законодавства про оплату праці підтверджуються актами Управління Держпраці в Рівненській області по інших працівниках та судовими рішеннями. Відтак, що за весь час відпусток з 1995 по 2012 роки їй не виплачена заробітна плата у розмірі 8 985,10 грн., яка і не доплачена при звільненні. З урахуванням уточнення та зменшення позовних вимог, просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на свою користь невиплачену заробітну плату в сумі 8 985,10 гривень за період роботи з 28 лютого 1995 року по 17 лютого 2012 року, а також судові витрати у справі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2020 року вказаний позов задоволено частково. Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 8 985,10 гривень 10 копійок, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за період роботи з 07 серпня 2000 року по 17 лютого 2012 року. Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрпошта» в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою кабінету Міністрів08.02.1995 року № 100, яким передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як в розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення, та обґрунтоване тими обставинами справи, які беззаперечно підтверджують, що в розрахункових періодах відбувалося підвищення посадових окладів на підприємстві, заробітна плата позивача за проміжок часу до підвищення підлягала коригуванню на коефіцієнт її підвищення, однак відповідач такого коригування заробітної плати позивача у розрахунковому періоді не провів, що потягнуло за собою помилкове обчислення середньої заробітної плати та, відповідно, недоплату позивачу заробітної плати за час відпусток, що порушує вимоги Закону України «Про відпустки» та Закону України «Про оплату праці».

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Акціонерне товариство «Укрпошта» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору. Додає, що той факт, що позивачем не надано доказів затримки виплати заробітної плати свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум. Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не дослідив наданий позивачем розрахунок відпускних з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати за період роботи у відповідача (додаток 1 до заяви про зменшення позовних вимог), не взяв до уваги вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому прийняв незаконне і необґрунтоване рішення. Пояснює, що нормами КЗпП України

передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку, а порядок її проведення визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення». Цим порядком передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати здійснюється у разі порушення термінів виплати нарахованої працівникові заробітної плати. Доводить, що доказів затримки виплати нарахованої позивачу заробітної плати суду не було надано ані позивачем, ані відповідачем. Зауважує що позивач в своєму розрахунку навела лише один коефіцієнт коригування за весь рік, в той час, як їй із розрахункових листів, особової картки було відомо, що її посадовий оклад збільшувався неодноразово впродовж року. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Мазур Р. В. вважає рішення місцевого суду законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах.

Наказом №09-К від 17.02.2012 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у АТ «Укрпошта» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з тим, що заробітна плата за час відпусток позивачу нараховувалася без врахування коефіцієнту коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу, і за стягненням цих недоплачених сум вона і звернулася до суду з цим позовом.

Згідно ч.2 ст.21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі у змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.а п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, цей Порядок застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

За п.2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 10 цього Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як в розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коригування середньої заробітної плати не провадиться у разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) (пп.3 п.10 Порядку).

Судом не встановлено зміни посадового окладу позивача в зв`язку з присвоєнням вищого розряду чи переведенням на іншу вищеоплачувану посаду за період, вказаний у проведеному позивачем розрахунку, а протилежні покликання апеляційної скарги не підтверджені доказами.

За час роботи позивача у відповідача розмір посадового окладу штатних посад, які вона займала, неодноразово підвищувався, що підтверджується наказами по підприємству, витягами із штатного розпису та розрахунковими листами.

В період з серпня 2000 року по лютий 2012 року, який заявлено позивачкою в позовній заяві, позивач перебувала у відпустках, що підтверджується особовою карткою та розрахунковими листами.

Заробітна плата за час відпусток позивачу нараховувалася без врахування коефіцієнту коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу, що встановлено з розрахункових листів та не спростовано відповідачем.

Виходячи з того, що в розрахункових періодах відбувалося підвищення посадових окладів на підприємстві, заробітна плата позивача за проміжок часу до підвищення підлягала коригуванню на коефіцієнт її підвищення. Однак, відповідач, не провівши коригування заробітної плати у розрахунковому періоді, відповідно, неправильно обчислив середню заробітну плату позивача, і як наслідок, не доплатив їй заробітну плату за період відпусток.

Доводи апеляційної скарги про неправильність розрахунку, наданого позивачем, апеляційний суд оцінює критично. Розрахунок відпускних проведений позивачем з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати, оскільки він здійснений за правилами п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Покликання апелянта на те, що при одночасному збільшенні посадових окладів і зміні структури заробітної плати її розмір не підлягає коригуванню, апеляційним судом відхиляються з тих підстав, що це положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, стосується заробітної плати працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а відтак не поширюється на позивача.

Відповідно до п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Доводи відповідача про фактичне коригування заробітної плати позивача шляхом отримання нею матеріальної вигоди у виді виробничих премій, збільшення відсотків, доплат до основної заробітної плати, не спростовують законних висновків суду першої інстанції в цій частині, оскільки такі виплати за своєю природою є складовими середньої заробітної плати і не замінюють коригування.

Відповідно до п.10 Порядку на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Таке рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень, встановлених статутом. Зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє підприємство обов`язку проводити таке коригування. При цьому, доказів встановлення в Рівненській дирекції УДППЗ «Укрпошта» за період з 2000 по 2012 роки коефіцієнта коригування заробітної плати меншого, ніж передбачений Порядком, чи рішення виконавчого органу підприємства про неможливість проведення коригування через фінансовий стан, відповідачем не надано і судом таких доказів також не здобуто.

Вищенаведені обставини справи в сукупності з нормами закону, якими вони врегульовані, вказують на обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність їх задоволення судом шляхом стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з урахуванням коефіцієнта коригування в розмірі 8 985,10 грн..

В частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2020 року залишити без зміни.

Відновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Гордійчук С. О.