КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 376/1620/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Зінкіна В.І.,-

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Просила визначити строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна сестра позивача ОСОБА_2 . Позивач є спадкоємцем п`ятої черги за законом. Позивач зазначає, що нею пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме: через юридичну необізнаність, похилий вік, стан здоров`я, проживання з 2012 році у м. Києві, збирання архівних довідок на підтвердження родинних відносин.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважними та не можуть бути визнані судом об`єктивними та непереборними труднощами для прийняття спадщини у встановленому порядку.

При цьому період пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини є надмірно великим - більше восьми років. Всі архівні довідки, які збиралися позивачем задля підтвердження факту родинних відносин між нею та спадкоємцем датовані 2012 роком, а до нотаріуса позивач звернулася лише в 2019 році.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 30 січня 2012 року.

Матеріали справи містять заповіт, складений ОСОБА_2 08 травня 2003 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету сільської ради Н.О. Бойко за реєстровим № 132, за яким ОСОБА_2 заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, а також належне їй право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії КВ №0195016 та сертифікатом серії КВ № 0195017 вид. 04.04.1997 р. Таращанською РДА та належне їй право на майнові паї та грошовий вклад в ощад банку № 2876/011 - ОСОБА_3 .

15 листопада 2019 року приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. на звернення ОСОБА_1 щодо заведення спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надано роз`яснення, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, оскільки ОСОБА_1 пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_4 зазначила, що нею пропущено строк з поважних причин, оскільки вона юридично необізнана, через похилий вік з 2012 року проживала у м. Києві. Крім того, на протязі тривалого часу позивач збирала по різних архівних установах довідки, які б могли підтвердити факт родинних відносин між нею та сестрою ОСОБА_2 .

Згідно положень ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України за загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що визначені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме: юридична необізнаність, похилий вік, стан здоров`я, збирання архівних довідок для підтвердження родинних відносин, необхідність проживання в іншому місці, - не є поважними.

Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надала, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надано належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження того, що нею пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені позивачем причини не можуть бути визнані судом поважними, вказані причини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення спадкоємцем відповідних дій.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що невжиття органом місцевого самоврядування кроків щодо оформлення спадщини відумерлою слід розцінювати як перешкоджання в реалізації позивачем своїх публічних намірів, колегія суддів не приймає, оскільки позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 17 червня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 грудня 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко