Справа № 361/1292/19
Провадження № 2/361/286/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

02 березня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В., при секретарі Я.І. Мельниченко, розглянувши в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа: Голосіївський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про звільнення майна з-під арешту, -

встановив:

Позивач просить зняти арешт із нежилого приміщення площею 43,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві від 14.09.2012, реєстраційний номер обтяження: 13069819, зареєстрованого 02.10.2012р. 18:40 за № 13069819 реєстратором ДП Інформаційний центр МЮУ, 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 73.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 22.10.2008р. позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу даного приміщення з відповідачкою, за яким купили у відповідачки вказане нерухоме майно. У листопаді 2018р. позивачі звернулися до нотаріуса з метою перереєстрації належної Позивачу 2 частки у спільній частковій власності на дане приміщення на користь Позивача 1, однак їм відмовлено у проведенні перереєстрації права власності на спірне майно, оскільки на вказане приміщення в межах виконавчого провадження в/п 1459/4 накладено арешт. Згідно інформації з виконавчої служби, виконавче провадження в/п 1459/4 завершене та на виконанні у відділі не перебуває, у зв?язку з чим вирішити питання про зняття арешту з майна не можливо, рекомендовано звернутися до суду.

Відповідачі повторно (неодноразово) не явилися в судове засідання; були повідомленими належним чином, шляхом направлення їм рекомендованих листів за адресою їх реєстрації. Від відповідачів не надійшло заяв про розгляд справи у їх відсутності, і вони не повідомили про причини неявки.

Третя особа будь-яких пояснень з приводу даного позову до суду не направляла.

Позивачі подали заяви про розгляд справи у їх відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

З договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 22.10.2008р., зареєстрованого в реєстрі за № 12785, встановлено, що ОСОБА_3 передала у власність (продала) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежиле приміщення загальною площею 43,0 кв.м., розташоване в цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 .

У п. 1.3 даного договору зазначено, що згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.10.2008р. за № 21405390 предмет договору під забороною (арештом) не перебуває.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , по Ѕ частці кожному.

Стосовно вказаного спірного приміщення у Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна містяться такі відомості: «тип обтяження: арешт нерухомого майна», реєстраційний номер обтяження 13069819; зареєстровано: 02.10.2012 18:40:01 за № 13069819 реєстратором Державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України, 04053, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 14.09.2012, ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, з метою забезпечення виконання рішення суду по в/п 1459/4; об`єкт обтяження: нежиле приміщення, площею 43,0кв.м № 21, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , м. Київ, Родимцева,1; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, код: 34999976, 03022, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15, заявник: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, код: 34999976, 03022, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15.

30.10.2018р. ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про зняття арешту з даного приміщення.

З відповіді до Голосіївського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 12.12.2018р. встановлено, що зняти арешт з нежилого приміщення площею 43,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.09.2012 не можливо, оскільки виконавче провадження ВП 1459/4 завершене та на виконанні у відділі не перебуває, надати більш детальну інформацію про дане виконавче провадження теж неможливо, оскільки виконавчі провадження за 2012 рік знищені за закінченням терміну зберігання.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року Про судову практику в справах про зняття арешту з майна роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ч.1,2,4,5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею ст.346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється з підстав, передбачених законом , зокрема, у разі його відчуження.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року № 5 визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, судом встановлено, що приміщення площею 43,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , - до 2008 року перебувало у власності ОСОБА_3 , за наслідками договору купівлі-продажу з моменту його відчуження право власної на вказане майно у ОСОБА_4 припинилось і перейшло у спільну власність позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Станом на момент укладення договору купівлі-продажу спірне приміщення не перебувало під арештом.

Даний арешт не пов`язаний з іпотекою, а саме, майно не було в іпотеці станом на день його відчуження власником, тому таке обтяження не перейшло до набувачів майна згідно закону про іпотеку.

Даний арешт накладено на вказане приміщення у 2012 році з метою забезпечення виконання рішення суду по в/п 1459/4, боржник ОСОБА_3 у реєстрі в запису щодо вказаного обтяження власником даного майна зазначено ОСОБА_5 .

Таким чином державним виконавцем в межах виконавчого провадження в процесі накладення арешту на майно боржника був накладений арешт і на вказане приміщення, власником якого боржник на той час уже не був. Власником вказаного обтяженого майна на момент обтяження (арешту) були позивачі, які не були боржниками, не були стороною виконавчого провадження, не були і не є правонаступникам боржника.

Такі особи, які не є стороною у виконавчому провадженні, і не наділені правом оскарження дій державного виконавця, передбаченому ЦПК України, мають право пред`явити цивільний позов про звільнення належного їм майна з-під арешту. Тому даний позов є таким, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні.

Наявність арешту майна створює перешкоди позивачам у вільному володінні, користуванні та розпорядження належним їм майном, а тому вони мають право вимагати усунення порушення права власності , в тому числі і у спосіб вимоги про звільнення майна з-під арешту, зняття арешту. Тому позов в цій частині обґрунтований і підлягає задоволенню, а вказане майно- належне позивачам має бути звільнене з під арешту.

Як видно з запису про обтяження- застосовано обтяження « арешт майна». Відсутні відомості про застосування будь-якого іншого виду обтяження, в тому числі такого обтяження як «заборона відчуження».

Скасовуючи обтяження, накладене державним виконавцем у межах виконавчого провадження, у вигляді арешту майна, суд у такий спосіб звільняє вказане майно з-під арешту. При цьому суд скасовує лише той тип обтяження, який був застосований державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника і який був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Керуючись ч.1 ст.317, чч.1,2 ст.321, п.8 ч.1 ст.346, ст.391,1218, 1268 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

Звільнити нежиле приміщення 21 площею 43,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , з-під арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, від 14.09.2012 Відділом ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві;

скасувати обтяження «тип обтяження: арешт нерухомого майна», реєстраційний номер обтяження 13069819; зареєстровано: 02.10.2012 18:40:01 за № 13069819 реєстратором Державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України, 04053, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 14.09.2012, ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, з метою забезпечення виконання рішення суду по в/п 1459/4; об`єкт обтяження: нежиле приміщення, площею 43,0кв.м № 21, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , м. Київ, Родимцева,1; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, код: 34999976, 03022, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15, заявник: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, код: 34999976, 03022, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15..

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 11.03.2020р.

Суддя Т.В. Селезньова