Справа № 700/405/20
Провадження № 2/700/273/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Лисянка справу №700/405/20 (провадження №2/700/273/20) за позовом представника позивача-адвоката Федорчука Сергія Володимировича, в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ», Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дібрівська сільська рада Лисянського району Черкаської області про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, договору оренди земельної ділянки, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача-адвокат Федорчук Сергій Володимирович, в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ», Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дібрівська сільська рада Лисянського району Черкаської області про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, договору оренди земельної ділянки, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, визнання права власності.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказав, що ОСОБА_1 набув право власності на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, розташовану в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ ЧР №049322 виданий 17.03.2004 року на підставі рішення Дібрівської сільської ради від 01.06.2002 року №2-8 та зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №157.

Раніше ОСОБА_1 отримав сертифікат на право власності на земельну ділянку (пай) серії ЧР 0121185, виданий позивачу відповідно до рішення Дібрівської сільської ради Лисянського району Черкаської області від 28.04.2000 р №9-2 «Про затвердження схеми поділу земель колективної власності», яким було затверджено «Схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) СТОВ (ТОВ) «Хлібороб» (колишнє КСП «Хлібороб)». Після чого, ОСОБА_1 за результатами перенесення меж земельної ділянки на місцевість (в натурі) отримав свою частку (пай) визначену під №8532 у відповідній проектно-технічній документації.

Після набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, він особисто здійснював користування нею, відповідно до її цільового призначення та згідно із чинним законодавством України.

З 2008 року, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 матеріальної та фізичної можливості особисто використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, позивач досяг усної (без укладення жодних юридично оформлених угод) домовленості з відповідачем про те, що ОСОБА_2 власними силами та за власний кошт в їх спільних із позивачем рівноправних майнових інтересах, виключно на підставі правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності ОСОБА_1 на дану земельну ділянку (державний акт ІІІ-ЧР 049322 від 17.03.2004 р) та від його імені, за дорученням позивача, з метою утримання даної земельної ділянки в належному стані, буде використовувати її у сільськогосподарському виробництві відповідно до вимог чинного законодавства, встановлених та загальноприйнятих сільськогосподарських (агрономічних) норм, правил, стандартів, сплачувати усі передбачені чинним законодавством обов`язкові збори та платежі за користування земельною ділянкою.

Усною домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо надання можливості останньому використовувати земельну ділянку з цільовим призначенням в їх спільних майнових інтересах, пов`язаних з реалізацією виробленої на земельній ділянці сільськогосподарською продукцією, не обумовлювалося можливості переходу будь-яких речових прав на земельну ділянку від первісного власника на користь інших осіб, зокрема ОСОБА_2 . При цьому строк припинення ОСОБА_2 користування земельною ділянкою та повернення її у фактичне користування власника ОСОБА_1 визначався моментом пред`явлення позивачем першої вимоги про повернення, з урахуванням розумного часу, необхідного для приведення ділянки у попередній стан, який вона мала на момент передачі.

У березні 2020 року у позивача ОСОБА_1 виникла необхідність в особистому використанні за цільовим призначенням належної йому на праві власності земельної ділянки, у зв`язку з чим він звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення вказаної земельної ділянки у своє фактичне користування, проте ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 , що право власності на земельну ділянку у 2008 році було помилково переоформлено на нього. Проте, ОСОБА_2 зазначив, що такого переоформлення не визнає та сприятиме у юридичному поновленні порушених майнових прав та законних інтересів позивача. Однак, ОСОБА_2 ухиляється від досудового врегулювання спірних питань, пов`язаних з поновленням прав позивача, зокрема на телефонні дзвінки та електронні повідомлення не відповідає.

Усвідомлюючи реальну ймовірність порушень своїх майнових прав та законних інтересів, пов`язаних з обмеженням належного йому права власності на земельну ділянку, позивач звернувся за отриманням правничої допомоги до адвоката Федорчука С.В.

06.03.2020 року представник позивача-адвокат Федорчук С.В. звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру із адвокатським запитом про надання інформації щодо майнових прав та відповідних реєстраційних дій із об`єктом нерухомого майна-земельною ділянкою під кадастровим номером: :02:001:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2289 га, розташованої в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області.

Листом Держгеокадастру вих №29-28-0.21-2622/2-20 від 16.03.2020 року представника позивача було повідомлено про направлення зазначеного вище адвокатського запиту для розгляду та надання відповіді по суті порушених питань до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Листом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 18.03.2020 року вих.№29-23-0.2-2395/2-20, повідомлено, що за інформацією відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області право власності на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130 було переоформлено з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 на підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03.12.2007 року. Виданий Гладкому К.Л. на підставі вказаного рішення суду державний акт серії ЯД №960062 зареєстровано в книзі реєстрації державних актів від 28.02.2008 року №75.

Представником позивача 21.04.2020 року було направлено відповідну заяву до Лисянського районного суду Черкаської області про ознайомлення з матеріалами справи, предметом якої є спір щодо майнових прав на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130 за участю, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на що отримав відповідь Лисянського районного чуду Черкаської області від 23.04.2020 року, про відсутність у провадженні суду з 2007 року будь-яких справ про майнові права на зазначену вище земельну ділянку за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач довідався про порушення своїх прав та законних інтересів, які зокрема полягають у протиправному переоформленні права власності за земельну ділянку з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , з видачею останньому державного акту від 28.02.2008 року серії ЯД №960062.

На даний час, порушення майнових прав та законних інтересів позивача на земельну ділянку з боку відповідача не припинені, оскільки ОСОБА_2 досі протиправно здійснюється користування належною позивачу земельною ділянкою на підставі неіснуючого рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03.12.2007 року, а відділ Держгеокадастру не визнає право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, оскільки даний орган державної влади визнає в якості правовстановлюючого документу на земельну ділянку саме державний акт від 28.02.2008 року серії ЯД 960062, виданий ОСОБА_2 на підставі недійсного рішення суду.

Таким чином, жодної, передбаченої ст.140 ЗК України, підстави припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку не наставали, зокрема позивачем не здійснювалася добровільна відмова від права власності на земельну ділянку та не ухвалювалися судові рішення про припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.

З огляду на вищевикладене позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить визнати недійсним державний акт серії ЯД №960062 на право власності на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, розташовану в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області, виданий 28.02.2008 року відділом земельних ресурсів у Лисянському районі Черкаської області ОСОБА_2 , зареєстрований 28.02.2008 року в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №75; скасувати рішення державного реєстратора Лисянського районного управління юстиції Міняйло В.С. від 26.06.2013 року, індексний номер:3458980 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:001:0130, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, розташовану в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області, вчинене на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №960062, виданого 28.02.2008 року відділом земельних ресурсів у Лисянському районі Черкаської області; визнати недійсним договір оренди землі №8532, укладений 25.12.2012 року між ТОВ «ІНТЕРАГРОІНВСТ» (раніше ПП «Віта-Колос») та ОСОБА_2 із змінами до договору від 28.03.2016 року б/н, предметом якого є передача в оренду земельної ділянки під кадастровим номером: :02:001:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, яка розташована в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області; скасувати рішення державного реєстратора Лисянського районного управління юстиції Міняйло В.С. від 04.07.2013 року, індексний номер:3647656 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки під кадастровим номером: :02:001:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, яка розташована в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області (номер запису про інше речове право 1514940), вчинене на підставі договору оренди землі №8532, укладеного 25.12.2012 року між ТОВ «ІНТЕРАГРОІНВСТ» (раніше ПП «Віта-Колос») та ОСОБА_2 із змінами до договору від 28.03.2016 року б/н; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, яка розташована в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №049322, виданий 17.03.2004 року ОСОБА_1 на підставі рішення Дібрівської сільської ради від 01.06.2002 року №2-8, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №157.

Крім того, просить стягнути з відповідачів витрати пов`язані з розглядом справи.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача звернувся до суду із заявою у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач: ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, 22.07.2020 року звернувся до суду із клопотанням в якому просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідач: представник ТОВ «ІНТЕРАГРОІНВСТ» у судове засідання не з`явився, звернувся до суду клопотання в кому просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Відповідач: представник Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у судове засідання не з`явився та не повідjмив про причини неявки, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. 15.07.2020 року Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області звернулося до суду із відзивом на позовну заяву де зазначили, що вважають Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області неналежним відповідачем у справі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору представник Дібрівської сільської ради Лисянського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із до суду із клопотанням в якому просить розглянути справи без його участі та зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України, передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №049322 від 17.03.2004 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки під кадастровим номером: :02:001:0130, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, яка знаходиться в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області.

Раніше ОСОБА_1 отримав сертифікат на право власності на земельну ділянку (пай) серії ЧР 0121185, виданий позивачу відповідно до рішення Дібрівської сільської ради Лисянського району Черкаської області від 28.04.2000 р №9-2 «Про затвердження схеми поділу земель колективної власності», яким було затверджено «Схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) СТОВ (ТОВ) «Хлібороб» (колишнє КСП «Хлібороб)». Після чого ОСОБА_1 за результатами перенесення меж земельної ділянки на місцевість (в натурі) отримав свою частку (пай) визначену під №8532 у відповідній проектно-технічній документації.

Після набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, він особисто здійснював користування нею, відповідно до її цільового призначення та згідно із чинним законодавством України.

З 2008 року, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 матеріальної та фізичної можливості особисто використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, позивач досяг усної (без укладення жодних юридично оформлених угод) домовленості з відповідачем про те, що ОСОБА_2 власними силами та за власний кошт в їх спільних з позивачем рівноправних майнових інтересах, виключно на підставі правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності ОСОБА_1 на дану земельну ділянку (державний акт ІІІ-ЧР 049322 від 17.03.2004 р) та від його імені, за дорученням позивача, з метою утримання даної земельної ділянки в належному стані, буде використовувати її у сільськогосподарському виробництві відповідно до вимог чинного законодавства, встановлених та загальноприйнятих сільськогосподарських (агрономічних) норм, правил, стандартів, сплачувати усі передбачені чинним законодавством обов`язкові збори та платежі за користування земельною ділянкою.

Усною домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо надання можливості останньому використовувати земельну ділянку з цільовим призначенням в їх спільних майнових інтересах, пов`язаних з реалізацією виробленої на земельній ділянці сільськогосподарською продукцією, не обумовлювалося можливості переходу будь-яких речових прав на земельну ділянку від первісного власника на користь інших осіб, зокрема ОСОБА_2 . При цьому строк припинення ОСОБА_2 користування земельною ділянкою та повернення її у фактичне користування власника ОСОБА_1 визначався моментом пред`явлення позивачем першої вимоги про повернення, з урахуванням розумного часу, необхідного для приведення ділянки у попередній стан, який вона мала на момент передачі.

Вищевикладені твердження не заперечуються відповідачем ОСОБА_2 у його клопотанні про визнання позовних вимог від 22.07.2020 року.

У березні 2020 року у позивача виникла необхідність в особистому використанні за цільовим призначенням належної йому на праві власності земельної ділянки, у зв`язку з чим він звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення вказаної земельної ділянки у своє фактичне користування, проте ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 , що право власності на земельну ділянку у 2008 році було помилково переоформлено на нього. Однак, ОСОБА_2 ухиляється від досудового врегулювання спірних питань, пов`язаних з поновленням прав позивача, зокрема на телефонні дзвінки та електронні повідомлення позивача не відповідає.

З листа ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 18.03.2020 року вих. №29-23-0.2-2395/2-20 вбачається, що за інформацією відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області право власності на земельну ділянку, під кадастровим номером: :02:001:0130, було переоформлено з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , на підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03.12.2007 року. Виданий Гладкому К.Л. на підставі вказаного рішення суду державний акт серії ЯД №960062 зареєстровано в книзі реєстрації державних актів від 28.02.2008 року №75.

Відповідно до довідки Лисянського районного чуду Черкаської області від 23.04.2020 року №03-07/21/2020 року, з архівних даних Лисянського районного суду Черкаської області, вбачається, що відомості про реєстрацію та розгляд справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дібрівської сільської ради про майнові права на земельну ділянку відсутні.

Таким чином, позивач довідався про порушення своїх прав та законних інтересів, які зокрема полягають у протиправному переоформленні права власності за земельну ділянку з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , з видачею останньому державного акту від 28.02.2008 року серії ЯД №960062.

Крім того, відповідно до листа Дібрівської сільської ради Лисянського району Черкаської області від 16.03.2020 року №43, у ОСОБА_1 виникло право власності на земельну ділянку (пай) площею 2,74 га (2,2289 га після коригування схеми поділу) на підставі рішення Дібрівської сільської ради від 28.04.2000 року №9-2 «Про затвердження схеми розподілу земель колективної власності» після поділу земель колективної власності ТОВ (КСП) «Хлібороб». Відомостями щодо переходу права власності на вище зазначену земельну ділянку від ОСОБА_1 до інших осіб, зокрема ОСОБА_2 , в сільській раді відсутні.

Згідно інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130 зареєстровано Лисянським районним управлінням юстиції 26.06.2013 року за ОСОБА_3 , право оренди даної земельної ділянки зареєстроване за ТОВ «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ» код ЄДРПО: 32855584.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.05.2020 року №208565195, державним реєстратором Лисянського районного управління юстиції Міняйло В.С. 26.06.2013 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку під кадастровим номером::02:001:0130 із зазначенням ОСОБА_2 її власником.

Крім того, державним реєстратором Лисянського районного управління юстиції Міняйло В.С. було прийнято рішення індексний номер:3647656 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі № 8532, укладеного 25.12.2012 року із змінами до договору від 28.03.2016 року б/н.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно п.2 ч.11 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Відповідно до ч.1 ст.316, ч.1 ст.317 ЦК України,правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст.273 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на власний розсуд, відповідно до її цільового призначення.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю-це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 125 ЗК України, передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 378 ЦК України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що жодних підстав, передбачених законом, щодо припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку не наставало. Більше того, позивачем не здійснювалася добровільна відмова від права власності на земельну ділянку, а також не ухвалювалися судові рішення про припинення ОСОБА_1 права власності на дану земельну ділянку. Більше того, ОСОБА_2 у своїй заяві про визнання позову визнає, що набув права власності на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130 безпідставно та помилково.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на вищевикладені обставини та враховуючи, ОСОБА_3 повністю визнає позов та не заперечує проти підстав викладених у позовній заяві, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та необхідно визнати недійсним державний акт серії ЯД №960062 на право власності на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130, виданий 28.02.2008 року ОСОБА_3 ; скасувати рішення державного реєстратора Лисянського районного управління юстиції Міняйло В.С. від 26.06.2013 року, індексний номер:3458980 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130; визнати недійсним договір оренди землі №8532, укладений 25.12.2012 року між ТОВ «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ» (раніше ПП «Віта-Колос») та ОСОБА_2 ; скасувати рішення державного реєстратора Лисянського районного управління юстиції Міняйло В.С. від 04.07.2013 року, індексний номер:3647656 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером: :02:001:0130 та визнати право власності на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130, площею 2,2289 га за ОСОБА_1 ..

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно квитанцій від 25.05.2020 року №0.0..1 та від 25.05.2020 року №64409 позивачем сплачено судовий збір у сумі 4254 грн.79 коп.

Таким чином, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 2127 грн 39 коп

З урахуванням статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ», Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 50 відсотків сплаченого за подання до суду позовної заяви судового збору, що становить 2127 грн. 39 коп.

Що ж стосується вимог позивача, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з розглядом справи, ця вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази які б підтверджували витрати позивача на професійну допомогу у розмірі 10000 грн та витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 5000 грн.

Тому в цій частині вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 142, 223, 247, 263-265, 352, 378 ЦПК України, ст.ст.3, 15, 203, 215, 273, 316, 317, 321 ЦК України, ст.ст. 78, 125, 126 Земельного кодексу України, ст..ст. 19, 41 Конституції України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача-адвоката Федорчука Сергія Володимировича, в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ», Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дібрівська сільська рада Лисянського району Черкаської області про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, договору оренди земельної ділянки, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, визнання права власності задоволити частково.

Визнати недійсним державний акт серії ЯД №960062 на право власності на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, розташовану в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області, виданий 28.02.2008 року відділом земельних ресурсів у Лисянському районі Черкаської області ОСОБА_2 , зареєстрований 28.02.2008 року в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №75;

Скасувати рішення державного реєстратора Лисянського районного управління юстиції Міняйло В.С. від 26.06.2013 року, індексний номер: 3458980 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку під кадастровим номером: :02:001:0130, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, розташовану в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області, вчинене на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №960062, виданого 28.02.2008 року відділом земельних ресурсів у Лисянському районі Черкаської області;

Визнати недійсним договір оренди землі №8532, укладений 25.12.2012 року між ТОВ «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ» (раніше ПП «Віта-Колос») та ОСОБА_2 із змінами до договору від 28.03.2016 року б/н, предметом якого є передача в оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :02:001:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, яка розташована в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області;

Скасувати рішення державного реєстратора Лисянського районного управління юстиції Міняйло В.С. від 04.07.2013 року, індексний номер: 3647656 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки під кадастровим номером: :02:001:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, яка розташована в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області (номер запису про інше речове право 1514940), вчинене на підставі договору оренди землі №8532, укладеного 25.12.2012 року між ТОВ «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ» (раніше ПП «Віта-Колос») та ОСОБА_2 із змінами до договору від 28.03.2016 року б/н;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку під кадастром номером: :02:001:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2289 га, яка розташована в с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №049322, виданий 17.03.2004 року ОСОБА_1 на підставі рішення Дібрівської сільської ради від 01.06.2002 року №2-8, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №157.

Повернути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області) 2127 грн. 39 коп. (дві тисячі сто двадцять сім гривень тридцять дев`ять копійок) сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ» (, адреса знаходження: вул.С.Цимбала, 4, смт.Ставище, Київської області), Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (, адреса знаходження: вул.Смілянська, 131, м.Черкаси) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: с.Дібрівка, Лисянського району, Черкаської області) судовий збір у сумі 2127 грн. 39 коп. (дві тисячі сто двадцять сім гривень тридцять дев`ять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М.Яценко