Провадження №22-ц/812/1885/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 грудня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Уколова М.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №486/2181/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Савіна Олександра Івановича у приміщенні цього суду 07 жовтня 2020 року, повний текст якої складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Южноукраїнський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївській області Дмитрієва Валентина Володимирівна, ОСОБА_2 , про визнання іпотечного договору припиненим та скасування заборони відчуження квартири,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2019 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») про визнання іпотечного договору припиненим та скасування заборони відчуження квартири.

Позов мотивовано тим, що 22 серпня 2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №352/ФКВ-07, відповідно до якого останній отримав 19890 доларів США з розрахунку 14,3% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 21 серпня 2022 р. В той же день ТОВ «Український промисловий банк» уклав іпотечний договір б/н з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які виступають майновими поручителями ОСОБА_3 . Предметом договору іпотеки є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При посвідченні договору іпотеки приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В. накладена заборона відчуження цієї квартири до припинення дії договору іпотеки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. У зв`язку з чим рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 червня 2014 р. за позовом правонаступника ТОВ «Український промисловий банк» - ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 253891 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу предмета договору іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. У серпні 2014 р. Державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим на підставі рішення у вказаній справі, відмовлено на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку зі спливом строків зберігання. Однак, ОСОБА_1 не може розпоряджатися належним їй майном, оскільки її квартира, що є предметом договору іпотеки, забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором Банку з ОСОБА_3 і після його смерті.

Посилаючись на те, що договір іпотеки та накладення заборони відчуження зазначеної квартири порушують її права як власника майна, позивачка просила суд припинити іпотечний договір б/н від 22 серпня 2007 р., укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю підстав для його збереження, а також скасувати заборону відчуження кв. АДРЕСА_2 у зв`язку з відсутністю підстав для його збереження.

14 вересня 2020 р. ПАТ «Дельта Банк звернувся до суду із заявою про заміну сторони у справі, а саме ПАТ «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС».

Заяву мотивовано тим, що станом на момент провадження у даній справі відповідач ПАТ «Дельта Банк» на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», а також рішень Фонду гарантуванням вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 р. № 181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» та № 619 від 20 лютого 2017 р., № 772 від 04 квітня 2019 року перебуває у процедурі ліквідації, яка здійснюється у відповідності з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Належні ПАТ «Дельта Банк» майнові права за кредитним договором № 352/ФКВ-07 від 22 серпня 2007 р., укладеним з ОСОБА_3 як з позичальником, а також похідним від нього іпотечним договором № б/н від 22 серпня 2007 р., укладеним з іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та який є предметом розгляду у даній цивільній справі, передані (відступлені) Банком на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі договору про відступлення прав вимоги 2303/К/2, посвідченого 02 вересня 2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко I.JI. за реєстровим № 1610.

Посилаючись на викладене та положення статті 55 ЦПК України, ПАТ «Дельта Банк» просило суд замінити відповідача ПАТ «Дельта Банк» у вказаній справі на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 жовтня 2020 р. заяву задоволено в повному обсязі.

Замінено первісного відповідача ПАТ «Дельта Банк» на належного відповідача - ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Южноукраїнський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, Приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієва Валентина Володимирівна, ОСОБА_2 , про визнання іпотечного договору припиненим та скасування заборони відчуження квартири.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до договору № 2303/К/2 купівлі-продажу майнових прав від 02 вересня 2020 р., посвідченому 02 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 1610, ПАТ «Дельта Банк» передав у власність ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» майнові права за кредитним договором № 352/ФКВ-07 від 22 серпня 2007 р. та іпотечним договором № б/н від 22 серпня 2007 р., укладеним з іпотекодавцями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та який є предметом розгляду у даній цивільній справі. Такі обставини, на думку суду, свідчать про те, що на даний час ПАТ «Дельта Банк» не є належним відповідачем і заява останнього про заміну неналежного відповідача підлягає задоволенню відповідно до вимог статті 51 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду є незаконною, а тому просить її скасувати як таку, що порушує права позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній ухвалі суд керувався статтею 51 ЦПК України, відповідно до якої залучення у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача можливо лише за заявою позивача, тоді як ОСОБА_1 такої заяви не подавала.

Суд невірно, всупереч положенням пункту 28 частини 1 статті 353 ЦПК України зазначив в ухвалі, що вона не підлягає оскарженню. До того ж, оскільки ПАТ «Дельта Банк» мав повноваження укладати договір № 2303/К/2 купівлі-продажу майнових прав від 02 вересня 2020 року, то він може бути відповідачем у цій справі.

Учасники справи правом на подання відзиву не скористалися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки адвоката Уколова М.І., дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду таким вимогам закону не відповідає.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася у цій справі з позовом до ПАТ «Дельта Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Южноукраїнський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївській області Дмитрієва В.В., ОСОБА_2 , про визнання іпотечного договору припиненим та скасування заборони відчуження квартири.

Позивачка посилалась на те, що 22 серпня 2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №352/ФКВ-07, відповідно до якого останній отримав 19890 доларів США з розрахунку 14,3% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 21 серпня 2022 р. В той же день ТОВ «Український промисловий банк» уклав іпотечний договір б/н з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які виступають майновими поручителями ОСОБА_3 . Предметом договору іпотеки є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 червня 2014 р. за позовом правонаступника ТОВ «Український промисловий банк» - ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 253891 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу предмета договору іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У серпні 2014 р. Державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим на підставі рішення у вказаній справі, відмовлено на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що, незважаючи на смерть позичальника за кредитним договором та відмову у відкритті виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно, договір іпотеки та накладення заборони відчуження зазначеної квартири є чинними, що порушують її права як власника майна, позивачка просила суд припинити іпотечний договір б/н від 22 серпня 2007 р., укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю підстав для його збереження, а також скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з відсутністю підстав для його збереження.

Таким чином, позивачка ініціює спір щодо законності чинності іпотеки та обтяження належного їй нерухомого майна, а тому пред`явила його до ПАТ «Дельта Банк» як до іпотекодержателя.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон від 05 червня 2003 року № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. При цьому іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням.

Представником відповідача ПАТ «Дельта Банк» була подана заява про заміну відповідача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Діджи Фінанс», яке є процесуальним правонаступником. При цьому представник ПАТ «Дельта Банк» посилався на положення статті 55 ЦПК України, а також на те, що належні ПАТ «Дельта Банк» майнові права за кредитним договором № 352/ФКВ-07 від 22 серпня 2007 р., укладеним з ОСОБА_3 як з позичальником, а також похідним від нього іпотечним договором № б/н від 22 серпня 2007 р., укладеним з іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та який є предметом розгляду у даній цивільній справі, передані (відступлені) Банком на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі договору про відступлення прав вимоги 2303/К/2, посвідченого 02 вересня 2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко I.JI. за реєстровим № 1610.

Вирішуючи вказану заяву, суд керувався положеннями частини 2 статті 51 ЦПК України та провів заміну первісного відповідача ПАТ «Дельта Банк» належним відповідачем ТОВ «Діджи Фінанс».

Між тим, частина 2 статті 51 ЦПК України регулює порядок та підстави заміни неналежного відповідача за клопотанням позивача якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Тобто суд помилково застосував частину 2 статті 51 ЦПК України, оскільки у справі, яка переглядається, позов пред`явлений до належного відповідача і позивач клопотань щодо його замін не подавав, тоді як ПАТ «Дельта Банк» як відповідач просило про заміну його на правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», що передбачено статтею 55 ЦПК України.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30 червня 2020 року у справі №264/5957/17, правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника). Поняття «правонаступництво юридичної особи», «правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи» і «процесуальне правонаступництво юридичної особи-сторони у справі» мають різний зміст.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106 - 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (див. також пункти 37-38, 40-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17).

Натомість правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому перше може бути не тільки універсальним (частина перша статті 104 ЦК України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя цієї статті). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України), наприклад, смерті фізичної особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)). Якщо означена заміна є неможливою внаслідок того, що правовідношення не допускає правонаступництва, таке правовідношення припиняється (статті 608, 609, 1219 ЦК України). Зобов`язання припиняється і тоді, коли правовідношення допускає правонаступництво, боржник був замінений правонаступником, але до останнього кредитор не заявив вимогу у визначений законом строк (див., наприклад, висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 598 і частини четвертої статті 1281 ЦК України, сформульований у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 59-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц(пункт 69.5), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 39)).

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 ЦК України). Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні.

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України). Якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, то у разі смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі, суд зупиняє провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 251 ЦПК України) до залучення до участі у справі правонаступника (пункт 1 частини першої статті 253 ЦПК України). Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина друга статті 55 ЦПК України). Заміна сторони правонаступником можлива також на стадії виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).

Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Статтею 3 Закону від 05 червня 2003 року № 898-IV передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Згідно із статтею 4 Закон від 05 червня 2003 року № 898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

В силу пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон від 01 липня 2004 року №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

До переліку обтяжень речових прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, віднесено іпотеку (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV).

На підтвердження правонаступництва ТОВ «Діджи Фінанс» та переходу до останнього прав та обов`язків кредитора за кредитним договором № 352/ФКВ-07 від 22 серпня 2007 р., укладеним з ОСОБА_3 як з позичальником, а також іпотечним договором № б/н від 22 серпня 2007 р., укладеним з іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представником ПАТ «Дельта Банк» надана копія договору про відступлення прав вимоги №2303/К/2 (далі №2303/К/2), посвідченого 02 вересня 2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко I.JI. за реєстровим № 1610, а також Додаток № 1 до цього договору.

Відповідно до підпункту 1.1 договору №2303/К/2 продавець (ПАТ «Дельта Банк») передає у власність покупцеві (ТОВ «Діджи Фінанс») майнові права, які виникли та/або можуть виникнути в майбутньому, зокрема, права кредитора за правами вимоги, право набути у власність гроші та/або майно на підставах, що пов`язані із здійсненням продавцем кредитних операцій, укладенням відповідних договорів та фактичною видачею грошових коштів.

У додатку №1 до договору №2303/К/2 вказаний кредитний договір, укладений з позичальником ОСОБА_3 № 352/ФКВ-07 від 22 серпня 2007 року, а також укладений з іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 іпотечний договір № б/н від 22 серпня 2007 р.

Однак, відповідно до отриманої апеляційним судом 17 листопада 2020 року інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 наявна актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень, відповідно до якої зазначене нерухоме майно перебуває в іпотеці за іпотечним договором від 22 серпня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Дмитрієвим В.В., іпотекодержателем за яким зазначено ПАТ «Дельта Банк».

Оскільки відповідачем ПАТ «Дельта Банк» не надано доказів набуття ТОВ «Діджи Фінанс» у відповідності до вимог статей 3, 4 Закону від 05 червня 2003 року № 898-IV, пункту 1 частини 1 статті 2 Закону від 01 липня 2004 року №1952-IV прав та обов`язків іпотекодержателя за іпотечним договором від 22 серпня 2007 року, відсутні підстави вважати, що останній є процесуальним правонаступником ПАТ «Дельта Банк» у цьому спорі, а тому і відсутні передбачені законом підстави для заміни відповідача у справі ПАТ «Дельта Банк» іншою особою.

За такого заява ПАТ «Дельта Банк» про заміну відповідача у справі правонаступником є необґрунтованою і не може бути задоволена.

Оскільки постановлена судом першої інстанції ухвала не відповідає вимогам процесуального закону, постановлена з порушенням вимог матеріального права, вона в силу пункту 4 частини 1 статті 276 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви щодо заміни відповідача правонаступником.

Щодо судових витрат.

З огляду на висновок щодо суті апеляційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також у суді першої інстанції, слід буде розподілити за результатами розгляду спору.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 жовтня 2020 року скасувати, постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про залучення до участі у справі правонаступника юридичної особи відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________________

Повний текст постанови виготовлено 08 грудня 2020 року