Справа № 752/3516/19
Провадження № 2/752/1535/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.02.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Власенко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 03 жовтня 1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина постійно проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2011 року постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 02.11.2010 року і до повноліття дитини. Також визначено місце проживання дитини - місце проживання його матері. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2010 р. задоволено позов ОСОБА_1 . Постановлено надано дозвіл без згоди батька на тимчасове багаторазове вивезення дитини за межі України та виготовлення проїзних документів.

З 2013 року відповідач вихованням та утриманням малолітнього сина не займається, не цікавиться його життям та здоров"ям, інтересами, матеріально не допомагає, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку. Аліменти на утримання дитини не сплачує, у зв"язку з чим станом на 18 жовтня 2018 року розмір заборгованості по аліментам склав 167 843,50 грн.

За таких підстав, позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 28)

11 червня 2019 рок відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву. (а.с. 79) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки він не знав про існування заборгованості по аліментам. Квартира АДРЕСА_1 була продана власниками ще 23.02.2017 р., а відповідач вже протягом тривалого часу не проживає за вказаною адресою. Зазначає, що він самостійно передавав гроші на утримання дитини позивачу, а пізніше сплачував поштовими переказами, зокрема 09.02.2019 р. - 3 045 грн., 16.03.2019 р. - 3 045 грн., 08.04.2019 р. - 2040 грн. та 18.05.2019 р. - 2 040 грн. Про наявність виконавчого провадження, заборгованості по аліментам, заборону на виїзд та інше відповідач дізнався тільки після ознайомлення адвоката з матеріалами справи. Протягом усього часу після розірвання шлюбу відповідач спілкується з сином та приймає участь в його житті та вихованні, але в тих межах, які йому дозволяє позивач. ОСОБА_1 перешкоджала відповідачу в реалізації його батьківських прав та намагалась обмежити його спілкування з сином, у зв"язку з чим він звертався до суду з відповідним позовом. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2011 року задоволено позов ОСОБА_2 . Постановлено визначити спосіб його участі у вихованні дитини (сина) - ОСОБА_3 у вигляді систематичних побачень за місцем проживання дитини, за місцем проживання батька, в місцях дозвілля - кожної середи з 17 до 20 год., кожної суботи з 10 до 13 год. в присутності соціального працівника, без присутності матері до досягнення дитиною семирічного віку. Оскільки дитина є малолітньою та проживає разом з позивачем, відповідач після переїзду із м. Києва спілкується з сином виключно через мобільні телефони позивачки та виключно у разі її дозволу. Інколи позивач відправляє відповідачу фото сина телефоном. ОСОБА_2 завжди вітає сина зі святами, телефонує, передає або надсилає подарунки. В травні 2017 року відповідачу вдаось поспілкуватися із сином та сфотографуватись із ним на телефон. В останнє відповідачу вдалось поспілкуватися із сином по телефону з дозволу позивача 21.03.2019 р.

31 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заперечення на відзив. (а.с. 90) Просить задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та просила суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 6)

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 1998 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 69)

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір"ю ОСОБА_1 . Відповідач проживає окремо.

ОСОБА_3 , 2009 року народження, навчається в Спеціалізованій школі № 88 Печерського району м. Києва з поглибленням вивченням російської мови.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2011 року постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 02.11.2010 року і до повноліття дитини. Визначити місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - місце проживання його матері ОСОБА_1 (а.с. 12)

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.12.2011 року змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2011 року. Постановлено визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини (сина) - ОСОБА_3 у вигляді систематичних побачень за місцем проживання дитини, за місцем проживання батька, в місцях дозвілля - кожної середи з 17 до 20 год., кожної суботи з 10 до 13 год. в присутності соціального працівника, без присутсності матері до досягнення дитиною семирічного віку. (а.с. 19)

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2010 р. задоволено позов ОСОБА_1 . Постановлено дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 тимчасове багаторазове вивезення неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . за межі України та на в"їзд до будь-якої країни світу (перелік) на весь час до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 9)

Звертаючись у суд з позовом про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 вихованням та утриманням малолітнього сина не займається, не цікавиться його життям та здоров"ям, інтересами, матеріально не допомагає, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку. Аліменти на утримання дитини не сплачує.

З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2018 року Голосіївським районним судом м. Києва на підставі судового рішення був виданий виконавчий лист № 2-1143/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , 2009 року народження.

Постановою від 22.03.2018 року державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 56027675.

Згідно довідки - розрахунку державного виконавця станом на 18.10.2018 р. заборгованість по аліментам складає 167 843,50 грн. (а.с. 20) Станом на 15.02.2019 р. заборгованість збільшилася та становить 185 269,24 грн. (а.с. 65)

03 грудня 2019 року орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , 2009 року народження. (а.с. 146)

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення батьківських прав відносно його малолітнього ОСОБА_3 , 2009 року народження. Зазначає, що він передавав гроші на утримання дитини позивачу, а пізніше сплачував поштовими переказами, зокрема 09.02.2019 р. - 3 045 грн., 16.03.2019 р. - 3 045 грн., 08.04.2019 р. - 2040 грн. та 18.05.2019 р. - 2 040 грн. (а.с. 86) Про наявність виконавчого провадження, заборгованості по аліментам, заборону на виїзд та інше відповідач дізнався тільки після ознайомлення адвоката з матеріалами справи. Протягом усього часу після розірвання шлюбу відповідач спілкується з сином та приймає участь в його житті та вихованні, але в тих межах, які йому дозволяє позивач. ОСОБА_1 перешкоджала відповідачу в реалізації його батьківських прав та намагалась обмежити його спілкування з сином, у зв"язку з чим він звертався до суду з відповідним позовом.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбаченихстаттею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дитини, тому воно допускається лише в тому випадку, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З наявних матеріалів справи, пояснень позивача та представника відповідача встановлено, що відповідач після переїзду із м. Києва спілкується з сином виключно через мобільні телефони позивачки. Інколи позивач відправляє відповідачу фото сина телефоном. ОСОБА_2 вітає сина зі святами, телефонує, передає або надсилає подарунки. В травні 2017 року відповідач спілкуватися із сином та фотографувався із ним за допомогою телефону. (а.с.83 - 85) В останнє відповідачу вдалось поспілкуватися із сином по телефону з дозволу позивача 21.03.2019 р.

При цьому, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи відповідача про вчинення позивачем перешкод у спілкуванні з малолітнім сином та визначення судом рішенням способів участі відповідача у вихованні дитини. (а.с. 75)

Суд враховує бажання відповідача брати участь у спілкуванні з сином, періодичну сплату матеріальної допомоги на утримання сина та активне заперечення щодо позбавлення його батьківських прав.

Судом встановлено, що відповідач проживає поза межами України. Постановою від 18.10.2018 р. державного виконавця встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України (а.с. 24), що обмежує обмежує його можливість приймати участь у вихованні дитини у достатньому у загальному розумінні обсязі, так як син проживає у м. Києві.

Крім того, з наданої позивачем переписки встановлено, що між сторонами існує певна конфліктність у стосунках. (а.с. 93 - 115)

Зважаючи на наведене, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання сина та утримання, навпаки, таке має місце через тривалий конфлікт між сторонами, проживання відповідача на значній відстані від сина та, можливо, неналежне усвідомлення батьком необхідності більш активної участі у вихованні його сина, незважаючи на конфліктність стосунків з матір`ю.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не може бутиприйнятий судом до уваги, оскільки є необгрунтованим. Орган опіки та піклування обмежився викладенням обставин справи та зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Однак, висновок не містить мотивів, з яких орган опіки та піклування прийшов до висновку, що вказана дія буде відповідати інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. При цьому відмова у задоволенні даного позову не позбавляє права позивача звернутися до суду з аналогічним позовом у майбутньому, якщо відповідач не змінить свого ставлення до виконання батьківських обов`язків без поважних причин.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 березня 2020 року.

Суддя: