Дата документу 08.12.2020 Справа № 336/1895/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/1895/20 Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Провадження №22ц/807/3221/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства « Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, пені за прострочення виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, пені за прострочення виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

В обґрунтування свого позову, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 зазначала, що 29 березня 2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини ОСОБА_2 , що встановлено вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2017 року, вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та легкі тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова група ТАС». Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого відвідного Полісу складає 200000 грн.

ОСОБА_1 зазначала, що 04 квітня 2017 року їй була виконана операція МОС лівого плечового суглобу та лівого гомілковостопного суглобу, 27 листопада 2018 року операція по видаленню МОС лівого плечового суглобу та лівого гомілковостопного суглобу. За наслідками отриманих травм ОСОБА_1 тривалий час проходила стаціонарне та амбулаторне лікування у різних медичних закладах, санаторно-курорте лікування і реабілітацію. За період лікування та реабілітації позивач неодноразово зверталась до страховика з заявами про відшкодування шкоди здоров`ю. Страховиком відкрита страхова справа, ОСОБА_1 було призначене та виплачене страхове відшкодування у розмірі 33171,72 грн. - витрат на придбання ліків, медичного інструменту, лікувальних процедур, медичного обстеження та вартість квитків на проїзд до санаторію «Бердянськ» в м. Бердянськ для лікування за наслідками ДТП у період з 01 серпня 2017 року по 24 серпня 2017 року, та моральна шкода у розмірі 1658,59 грн.

Проте, як зазначила ОСОБА_1 , страховик неправильно розрахував розмір шкоди пов`язаної з лікуванням, відмовив у відшкодуванні витрат на санаторно-курортне лікування, витрат на проїзд до медичних закладів для проходження лікування та повністю відмовив у відшкодуванні шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності. Одну виплату страховик здійснив з порушенням встановлених законодавством строків.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на її користь 99540,69 грн., з яких: 24296,03 грн. розмір страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням; 36814,78 грн. розмір страхового відшкодування пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності; 3055,54 грн. розмір моральної шкоди; 28693,79 грн. пені; 2691,41 грн. 3% річних; 3989,14 грн. інфляційних втрат. Також просила стягнути з відповідача на її користь 840,80 грн. судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 83455,68 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 706,27 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, посилаючись на його безпідставність, та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, АТ «СГ «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2020 року щодо стягнення з них на користь ОСОБА_1 83455,68 грн. та 706,27 грн. судових витрат в повному обсязі за необґрунтованістю та безпідставністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ПрАТ «СГ «ТАС» зазначають, що судом безпідставно та необґрунтовано не взято до уваги те, що відповідно до медичних документів (довідка №125/2 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, видана КЗ «ЦПМСД №2» м. Запоріжжя від 05 липня 2018 року) захворювання з приводу якого ОСОБА_1 було направлено на санаторне лікування вказано М15-Ь19, що згідно з класифікацією МКХ 10 відповідає артрозам, тобто не вказано пряма локалізація захворювання, хоча класифікація МКХ-10 це дозволяє. Отже, відсутній прямий зв`язок з рекомендованим санаторним лікуванням та травмами, отриманих при ДТП від 29 березня 2017 року Крім того, згідно наданих ОСОБА_1 документів (фіскальний чек № 14229 від 30 липня 2018 року на суму 12204 грн., виданий ПрАТ «Приазовкурорт» встановлено що Позивач сплатила за 18 днів перебування в санаторії м. Бердянську Запорізької області, що підтверджується зворотнім талоном до путівки № 100 16 серпня 2018 року, але невідомо за що саме було сплачено, тобто відсутні документи, які підтверджують вартість отриманих ОСОБА_1 медичних процедур, спрямованих на реабілітацію після травм, отриманих в ДТП від 29 березня 2017 року. Крім того, зазначають, що судом не взято до уваги те, що для відшкодування витрат ОСОБА_1 необхідно було надати довідку щодо одержання путівки на санаторно-курортне лікування з зазначенням конкретного діагнозу, з приводу якого рекомендоване санаторно-курортне лікування та документи, що підтверджують вартість отриманих медичних процедур, спрямованих на реабілітацію після травм, отриманих у ДТП.

Щодо стягнення не отриманих доходів у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності, ПрАТ «СГ «ТАС» посилаючись на ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Отже, оскільки для розрахунку отриманих доходів за період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 необхідно знати відсоток допомоги з непрацездатності, нарахований згідно страхового стажу (інформація відображена на зворотних сторінках листків непрацездатності), які станом на 12 березня 2018 року не було надано ОСОБА_1 , та у зв`язку з відсутністю звернення ТОВ «ЛІПС» ЛТД із заявами-розрахунками на здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення за рахунок Фонду по листам непрацездатності, ПрАТ «СГ «ТАС» правомірно відмовило позивачу в цих виплатах.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС», а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2020 року залишити без змін. Зазначає, що на підтвердження витрат на санаторне лікування травм отриманих в ДТП 29 березня 2017 року за період з 30 липня 2018 року по 16 серпня 2018 року нею надана відповідачу обмінна карту Клінічного санаторію «Бердянськ» про проходження лікування з діагнозом «Консолідований закритий уламковий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки з зміщенням уламків, посттравматична контрактура лівого плечового суглобу, посттравматичний адгезивний капсуліт». Також надано зворотний талон до путівки, фіскальний чек ПрАТ «Приазовкурорт» філія «Клінічний санаторій «Бердянськ» на суму 12204 грн. Автобусні квитки у напрямку Запоріжжя-Бердянськ від 30 липня 2018 року на суму 166,81 грн. та Бердянськ-Запоріжжя від 17 серпня 2018 року вартістю 171,91 грн., що узгоджується з датами перебування в санаторії «Бердянськ» на лікуванні. На підтвердження витрат на санаторно-курортне лікування травм отриманих в ДТП 29 березня 2017 року за період з 22 липня 2019 року по 10 серпня 2019 року нею надана Відповідачу Довідка №130/3 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 18 липня 2019 року про направлення на санаторно-курортне лікування в санаторій опорно-рухового профілю з зазначенням діагнозу за кодом МХК-10 Т92-Т93, що відповідає захворінням «наслідки травм верхньої кінцівки - наслідки травм нижньої кінцівки». Також, надано Обмінну карту (заповнюється санаторієм при виписці хворого) з діагнозом :«Посттравматичний артроз плечових суглобів, лівого гомілковостопного суглобу, посттравматична контрактура лівого гомілковостопного суглобу». ОСОБА_1 надані Відповідачу фіскальний чек ПрАТ «Приазовкурорт» філія «Клінічний санаторій «Бердянськ» на суму 16200 грн., зворотній талон до путівки, автобусні квитки у напрямку Запоріжжя-Бердянськ від 22 липня 2020 року на суму 194,41 грн. та Бердянськ-Запоріжжя від 11. серпня 2020 року на суму 199,32 грн., що узгоджується з датами її перебування в санаторії. Також, щодо витрат у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності, ОСОБА_1 зазначає, що нею надані всі документи необхідні для розрахунку відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілого в ДТП. А саме документи, що підтверджують постійне працевлаштування, періоди непрацездатності, розмір середнього заробітку. Тобто, позивачем виконані всі вимоги ст. 25 ЗУ «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів». Доводи апеляційної скарги про надання зворотних сторінок листків непрацездатності, вважає безпідставними, оскільки Законом України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» відсутність зворотних сторінок листків непрацездатності та/або відсутність звернення ТОВ «ЛІПС» ЛТД до фонду соціального страхування не визначено підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілого в ДТП.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Зазначених вимог, суд першої інстанції дотримався.

За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України (а.с. 16-20).

З вищезазначеного вироку також вбачається, що 29 березня 2017 року приблизно о 18.00 годині водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ЗАЗ Деу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул. Чарівної, рухаючись з боку вул. Уральської в напрямку пр. Моторобудівників в м. Запоріжжі. В цей же час, у попутному із водієм ОСОБА_2 напрямку, по правій смузі вул. Чарівної, рухався автомобіль «Фольксваген» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 . В цей же час в районі будинку № 26 пішохід ОСОБА_1 здійснювала перетин проїзної частини вул. Чарівної по нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись зправа-наліво за ходом руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2 . При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому пішохід ОСОБА_1 перетинала проїзну частину, водій ОСОБА_3 зменшив швидкість свого руху та зупинив керований ним транспортний засіб перед переходом, надаючи перевагу у русі пішоходу. Після цього пішохід ОСОБА_1 продовжила перетинати проїзну частину у зазначеному напрямку по пішохідному переходу. Водій ОСОБА_2 , маючи об`єктивну спроможність виявити нерегульований пішохідний перехід та автомобіль «Фольксваген», який зменшував швидкість свого руху та повністю зупинитися перед ним, діючи в порушення вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що якщо перед пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не переконався у відсутності пішоходів на пішохідному переході, дорогу пішоходу ОСОБА_1 не надав, а продовжив рух не зменшуючи швидкість, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_1 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 згідно висновку судово-медичної експертизи № 886 від 11 квітня 2017 року отримала тілесні ушкодження у вигляді:

закритого уламкового перелому шийки лівої плечової кістки, що призвело до необхідності виконання оперативного втручання виконання металоостеосинтезу лівої плечової кістки з LCP-пластиною, гематоми в області лівого плеча, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день;

закритого перелому зовнішньої кісточки лівої гомілки без зміщення кісткових фрагментів, що кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день;

закритого перелому дуги лівої виличної кістки з незначним зміщенням кісткових фрагментів, саден в лівій виличній області у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я;

обширних гематом в області правого стегна, забоїв м`яких тканин в області голови, обличчя, кінцівок (більш точна локалізація не вказана), які самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

04 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою з переліком документів, про виплату страхового відшкодування за період з 19 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року у зв`язку з лікуванням в сумі 5978,77 грн., у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 24814,80 грн. (а.с. 21-24).

Листом від 07 лютого 2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_1 про те, що з наданих нею листків непрацездатності не зрозуміло чи надавалися листки непрацездатності на оплату до підприємства, в якому працює ОСОБА_1 , тобто чи отримувала вона за період лікування заробітку плату чи виплату з фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності. Повідомлено позивача про необхідність надання зворотних листків непрацездатності. Повідомлено, що АТ «СГ «ТАС» створено запит до фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності стосовно оплати ОСОБА_1 листків непрацездатності, та у зв`язку з цим про припинення розгляду рішення про страхову виплату до отримання всіх необхідним документів та відповідей на запити (а.с. 34).

Листом від 21 березня ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_1 , що у відповідності до ст. 24.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», належна страхова виплата ОСОБА_1 становить 6243,74 грн., яка складається з 5946,42 грн. обґрунтовані витрати на лікування та обстеження, 297,32 грн. 5% моральної шкоди. Щодо виплати за шкоду, пов`язану у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності, ПрАТ «СГ «ТАС» відмовило ОСОБА_1 на підставі ст. 37.1.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Зокрема, зазначено, що для розрахунку не отриманих доходів за період непрацездатності ОСОБА_1 , страховику необхідно знати відсоток допомоги з тимчасової втрати непрацездатності, нарахований згідно її страхового стажу. Така інформація відображається на зворотних сторінках листків непрацездатності, про необхідність надання яких позивача було повідомлено листом від 07 лютого 2018 року. Крім того, на запит страховика до виконавчої дирекції Запорізького відділення Фонду соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності від 07 лютого 2018 року була отримана інформація про відсутність звернення ТОВ «ЛІПС» ЛТД із заявами-розрахунками на здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення за рахунок Фонду по листам непрацездатності (а.с. 35-36).

23 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою з переліком документів, про виплату страхового відшкодування за період з 01 січня 2018 року по 19 червня 2018 року у зв`язку з лікуванням в сумі 12692,45 грн. (а.с. 25-28).

Листом від 17 липня 2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_1 що у відповідності до ст. 24.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», належна страхова виплата ОСОБА_1 становить 9629,25 грн., яка складається з 9170,71 грн. обґрунтовані витрати на лікування та обстеження, 458,54 грн. 5% моральної шкоди. Повідомлено, що витрати, пов`язані з пересуванням потерпілої особи, не підпадають під п. 24.1 ст. 24 Закону і покриватися не можуть. Відшкодування не отриманих доходів неможливе у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 листків непрацездатності (а.с. 39).

29 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою з переліком документів, про виплату страхового відшкодування за період з 20 червня 2018 року по 28 серпня 2018 року у зв`язку з лікуванням в сумі 12662,72 грн. (а.с. 29-30).

Листом від 22 жовтня 2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_1 , що витрати, пов`язані з пересуванням потерпілої особи, не підпадають під п. 24.1 ст. 24 Закону і покриватися не можуть. Також позивачу відмовлено у відшкодуванні витрат, понесених за санаторно-курортне лікування, оскільки згідно наданих нею медичних документів (довідка №125/2 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, виданої КЗ «ЦПМСД №2» м. Запоріжжя від 05.07.2018 р.) стало відомо, що захворювання, з приводу якого потерпілу було направлено на санаторне лікування вказано М15-М19, що згідно з класифікацією МКХ 10 відповідає артрозам, тобто не вказано пряма локалізація захворювання, хоча класифікація МКХ-10 це дозволяє. Отже, відсутній прямий зв`язок з рекомендованим санаторним лікуванням та травмами, отриманими при ДТП від 29 березня 2017 року. Крім того, з фіскального чеку на суму 12204 грн. відомо, що ОСОБА_1 сплатила за 18 днів перебування в санаторії, проте не вбачається за що саме було сплачено, тобто відсутні документи, що підтверджують вартість отриманих медичних процедур, спрямованих на реабілітацію після травм, отриманих в ДТП (а.с. 41).

03 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою з переліком документів, про виплату страхового відшкодування за період з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2019 року у зв`язку з лікуванням в сумі 23374,95 грн. та у зв`язку з тимчасової втратою працездатності у сумі 3642,93 грн. (а.с. 31-33).

Листом від 25 січня 2019 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_1 що витрати, пов`язані з пересуванням потерпілої особи, не підпадають під п. 24.1 ст. 24 Закону і покриватися не можуть. Відшкодування не отриманих доходів неможливе у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 листків непрацездатності. Належна ОСОБА_1 страхова виплата становить 12814,20 грн., яка складається з 12204 грн. обґрунтовані витрати на санаторне лікування, 610 грн. 5% моральної шкоди (а.с. 42).

Листом від 08 листопада 2019 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило позивача, що сума відшкодування згідно обґрунтованих витрат на лікування становить 5850,59 грн. Витрати у розмірі 16200 грн., що були пов`язані з санаторно-курортним лікуванням відшкодуванню не підлягають, оскільки у довідці, наданій ОСОБА_1 , відсутнє направлення саме на реабілітацію в реабілітаційне відділення з зазначенням профілю медичної реабілітації. У відшкодуванні витрат, пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності відмовлено у зв`язку з відсутністю заповнених закритих листків непрацездатності та довідки із зазначенням кількості робочих днів за останні два місяці, що передують настанні ДТП, згідно яких можна розрахувати не отриману середню заробітну плату (а.с. 44).

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 29 березня 2017 року по 21 квітня 2017 року, а з 22 квітня 2017 року по 19 липня 2017 року лікувалась амбулаторно. З 20 липня 2017 року по 31 липня 2017 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні та була виписана для долікування в санаторії, де проходила лікування з 01 серпня 2017 року по 24 серпня 2017 року, що підтверджується копіями листків непрацездатності (а.с. 46-50).

З копій листків непрацездатності вбачається, що з 25 серпня 2017 року по 25 жовтня 2017 року ОСОБА_1 проходила амбулаторне лікування, а з 31 жовтня 2017 року по 14 листопада 2017 року лікувалась стаціонарно (а.с. 52-55).

З обмінної картки Клінічного санаторію «Бердянськ» в період часу з 30 липня 2018 року по 16 серпня 2018 року ОСОБА_1 проходила санаторне лікування у Клінічному санаторії «Бердянськ» з приводу консолідованого закритого уламкового перелому хірургічної шейки лівої плечової кістки, посттравматичної контрактури лівого плечового суглобу, посттравматичного адгезивного капсуліту (а.с. 62).

Довідкою ПрАТ «Приазовкурорт» філії «Клінічний санаторій «Бердянськ» від 16 серпня 2018 року підтверджено, що придбане ОСОБА_1 санаторно-курортне лікування вартістю 12204 грн. (а.с. 64).

Копіями квитанції про придбання ОСОБА_1 автобусних квитків в напрямку Запоріжжя-Бердянськ 30 липня 2018 року на суму 166,81 грн. та Бердянськ-Запоріжжя 17 серпня 2018 року на суму 171,91 грн., підтверджуються понесені позивачем витрати на загальну суму 338.72 грн. (а.с. 71).

З довідок про тимчасову втрату працездатності вбачається, що з 26 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 проходила стаціонарне, а з 01 грудня 2018 року по 18 грудня 2018 року амбулаторне лікування з приводу отриманих тілесних ушкоджень (а.с. 56, 57).

З довідки про одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 18 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 була направлена на лікування в санаторії з опорно-рухальним профілем (а.с. 65).

Зо обмінної картки Клінічного санаторію «Бердянськ» в період часу з 22 липня 2019 року по 10 серпня 2019 року ОСОБА_1 проходила санаторне лікування у Клінічному санаторії «Бердянськ» з діагнозом посттравматичний остеоартроз плечових суглобів, лівого гомілковостопного суглобу, посттравматичної контрактури лівого гомілковостопного суглобу (а.с. 63).

Копією фіскального чеку ПрАТ «Приазовкурорт» філія «Клінічний санаторій «Бердянськ» від 22 липня 2019 року підтверджено, що придбане ОСОБА_1 санаторно-курортне лікування вартістю 16200 грн. (а.с. 72).

Копіями квитанції про придбання ОСОБА_1 автобусних квитків в напрямку Запоріжжя-Бердянськ 22 липня 2019 року на суму 194,41 грн. та Бердянськ-Запоріжжя 17 серпня 2018 року на суму 199,32 грн., підтверджуються понесені позивачем витрати на загальну суму 393,73 грн. (а.с. 72).

Складовою правовідносин щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, є захист інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків) шляхом страхування декотрих ризиків, в тому числі й відповідальності перед третіми особами.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Згідно із положеннями статті 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до частини 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина 23.1 статті 23 Закону).

За змістом положень статті 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Сукупність зібраних у справі доказів об`єктивно свідчить про те, що ОСОБА_1 , у зв`язку із отриманими внаслідок ДТП травмами проходила тривалий курс лікування у різних медичних закладах.

Дослідивши вищенаведені докази, надані позивачем, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для їх відшкодування з боку ПрАТ СГ «ТАС» витрат, понесених з придбанням санаторно-курортного лікування у сумі 16200 грн., та витрат понесених у зв`язку з придбанням квитків до санаторію, оскільки як вірно зазначив суд, зазначені витрати, в даному випадку, які витратами, пов`язаними з доставкою потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я. При цьому, доводи апеляційної скарги щодо неналежних доказів на підтвердження факту проходження лікування ОСОБА_1 саме у зв`язку з ДТП від 29 березня 2017 року, не приймаються колегією суддів, оскільки фактично зводяться до їх переоцінки. Натомість, оцінка доказів є прерогативою суду.

У порушення вимог статті 81 ЦПК України , яка зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, ПрАТ СГ «ТАС» не було надано будь-яких об`єктивних доказів, які б спростовували наявність спричиненої ОСОБА_1 майнової шкоди або її конкретний розмір.

Відповідно до статті 25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Так, з довідок ТОВ «Ліпс» ЛТД вбачається, що ОСОБА_1 постійно працює головним бухгалтером ТОВ «Ліпс» ЛТД, а також режим роботи ОСОБА_1 в умовах неповного робочого дня з 22 січня 2018 року по 12 лютого 2018 року та з 22 травня 2018 року по 20 червня 2018 року (а.с. 66-67).

В матеріалах справи також наявні довідки про середній заробіток ОСОБА_1 (а.с. 69, 70), про розмір отриманої позивачем заробітної плати за період з 01 березня 2016 року по 28 лютого 2017 року (а.с. 68).

При цьому, посилання ПрАТ «СГ «ТАС» на ст. 37.1.3 Закону України, як на підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування, колегія суддів вважає неправомірним, оскільки відповідачем не зазначено які саме обов`язки не виконала ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 до заяви долучено перелік документів, наведений п. 35.2. ст. 35 Закону.

Твердження ПрАТ «СГ «ТАС», що підставою для відмови у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування є не звернення ТОВ «ЛІПС» ЛТД» до відповідного органу фонду соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності, обґрунтовано не прийнято судом до уваги, оскільки суперечить ст. 37 Закону України, якою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Також, враховуючи ч. 1 ст. 367 ЦПК України, якою встановлено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо стягненої суми, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 36814,78 грн., яка відповідає вимогам та наведеним розрахункам позивача.

Згідно із статтею 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Встановивши, що загальна сума невиплаченого страхового відшкодування, дорівнює 53747,23 грн., розрахунки суду першої інстанції розміру моральної шкоди у сумі 2687,36 грн. відповідають вимогам ст. 36-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин, колегія суддів погоджується із визначеною сумою, яка підлягає стягненню з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 у розмірі 56434.59 грн.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 36.2 статті 36 цього Закону визначено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З урахуванням наведених вище норм Закону щодо строків подання потерпілим заяви про виплату страхового відшкодування й встановлених у даній справі обставин про те, за заявою від 04 січня 2018 року ОСОБА_1 не було доплачено 25302,38 грн., а отже, періодом при обчисленні розрахунку є з 22 березня 2018 року по 10 квітня 2020 року; за заявою ОСОБА_1 від 23 червня 2018 року сума недоплаченого страхового відшкодування складає 2181,9 грн. та інфляційні втрати та пеня обраховуються за період з 18 липня 2018 року по 10 квітня 2020 року; за заявою ОСОБА_1 від 29 серпня 2018 року сума недоплаченого страхового відшкодування дорівнює 3663.16 грн., отже інфляційні втрати та пеня розраховуються за період з 28 листопада 2018 року по 10 квітня 2020 року; за заявою ОСОБА_1 від 29 серпня 2018 року їй було несвоєчасно виплачено страхове відшкодування в сумі 12814,20 грн., отже періодом для нарахування є з 28 листопада 2018 року по 10 квітня 2020 року, за заявою ОСОБА_1 від 03 вересня 2019 року сума недоплаченого страхового відшкодування складає 25286,95 грн., отже період для нарахування пені визначено з 09 листопада 2019 року по 10 квітня 2020 року.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги, яка фактично зводиться до незгоди з рішенням суду, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: