Справа №519/875/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

26.11.20 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Барановської З.І., секретаря Гнатюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 31.01.2019 по 30.06.2019 в розмірі 127841,19 грн. та судових витрат в розмірі 1921 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 15.04.2013 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 30.06.2019 в розмірі 522122,67 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Южного міського суду Одеської області від 09.04.2015 про стягнення з відповідача на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 13534,72 грн.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 24.12.2019 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін та призначено судове засідання.

15.05.2020 від відповідача надійшов відзив, згідно якого позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: 09.04.2015 Южним міським судом Одеської області було прийняте рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 від 15.03.2013 у сумі 13534,72 грн., яка складається з заборгованості за кредитним договором у розмірі 7756,52 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4828,20 грн. та заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 950 грн. Дане рішення було на виконанні у Суворовському відділі ВДВС ГТУЮ в Одеській області. 23.02.2017 Суворовським відділом ВДВС ГТУЮ в Одеській області було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з погашенням заборгованості, також даною постановою було знято арешт з майна боржника. Факт погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, підтверджується наявними у відповідача квитанціями та довідкою з пенсійного фонду. Таким чином, вимога про включення до складу заборгованості відсотків за користування кредитом та пені за період, після вступу в силу рішення суду від 09.04.2015 у справі №519/10/15-ц суперечить закону. Також відмічає, що позивачем порушено строки позовної давності (рішення суду від 09.04.2015 у справі №519/10/15-ц).

04.06.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої відповідно до розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між ним та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Під час виконання відповідачем рішення Южного міського суду Одеської області договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а банк продовжував здійснювати нарахування пені, відсотків, внаслідок чого виникла заборгованість. Раніше постановлене рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду. Відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

13.08.2020 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, згідно якого із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України (ухвала ВССУ у справі 6-36751св14 від 17 грудня 2014 року номер в ЄДРСР 42008405). Таким чином, вимога про включення до складу заборгованості відсотків за користування кредитом та пені за період, після вступу в силу рішення суду від 09.04.2015 року у справі №519/10/15-ц суперечить закону. Правила надання банківських послуг та тарифи мають мінливий характер, тому визначити яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент підписання заяви є нереальним. Наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є неможливість погодження ціни договору. Не повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, покладає на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 15.04.2013 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 09.04.2015 по цивільній справі №519/10/15-ц з відповідача на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» стягнуто станом на 31.10.2014 заборгованість за кредитом у розмірі 13 534,72 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7 756,52 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4828,20 грн. та заборгованості з комісії за користуванням кредитом у розмірі 950 грн. Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження №48166431 від 23.02.2017, що міститься в матеріалах справи, з ОСОБА_1 борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій за заочним рішення по справі №519/10/15-ц стягнуто у повному обсязі.

Відповідно до п.17 Постанови від 30.03.2012 №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й заочне рішення, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із поверненням кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконане боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2015 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-54цс18).

Вимоги про стягнення коштів на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то вона не підлягає задоволенню, оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено через їх необґрунтованість, право або охоронюваний законом інтерес позивача не були порушенні, при цьому судом враховується позиція, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову представника АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 265 ЦПК України, ст.625 ЦК України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні позову представника АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська