Номер провадження: 22-ц/813/622/20
Номер справи місцевого суду: 500/1472/19
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрова Є.С.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2019 року (одноособово суддя Пащенко Т.П.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

28.02.2019 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі -Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 79 314,75 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

07.05.2012 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачка 17.05.2012 року підписала заяву та отримала кредит в розмірі 4 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифам банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Посилаючись на те, що відповідачка належним чином свої зобов`язання не виконує, станом на 31.01.2019 року виникла заборгованість, яка становить 79 314,75 гривень і складається із заборгованості: 3 202,64 гривень за тілом кредиту; 70 559,03 гривень по процентам за користування кредитом; 1 300 гривень за пенею та комісією; 500 гривень штрафу (фіксована частина); 3 753,08 гривень штрафу (процентна складова).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.08.2019 року позов Банка задоволено частково, суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість по кредиту у розмірі 3202,64 гривень, а також витрати по сплаті судового збору з врахуванням розміру задоволеної частини позовних вимог у сумі 77,56 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк в частині не погодився із рішенням суду від 14.08.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову, постановити нове рішення в цій частині про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Суд відмовив у стягненні неустойки у вигляді пені та штрафів з підстав того, що надані Банком витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не містять підпису відповідача, не є складовою частиною кредитного договору, з відповідачкою не погоджені умови кредитування.

З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір, в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. До суду надана копія заяви, в якій відповідачка особистим підписом засвідчила, що Я згоден, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються Банком із фізичними особами, є публічними, частинами 2 та 3 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідачка поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила, шо вона ознайомлена з відповідними документами, а отже повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між Банком і відповідачкою укладено кредитний договір, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним, а тому є підстави для стягнення заборгованості.

Згідно з ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді, вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

З матеріалів справи і розрахунку заборгованості та виписки по рахункам відповідачки, яка є первинним бухгалтерським документом, вбачається, що відповідачка прийняв умови кредитного договору, використовувала кредитні кошти, частково погашала заборгованість, тобто висловила свою згоду з формою договору і його умовами. Відповідачка користувався кредитними коштами, а тому зобов`язана повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти і неустойку, у зв`язку з порушенням ним взятих на себе зобов`язань.

Відповідачка не довела, шо її не ознайомлено з іншими Умовами та Правилами, ніж ті, що додані до позову, не спростовувала будь-яким чином зміст таких Умов та Тарифів, навпаки, факти здійснення відповідачкою часткових погашень заборгованості свідчать про те, що вона не лише ознайомлена з умовами кредитування, а й прийняла їх, відповідачка не спростував належними та допустимими доказами ні факт наявності заборгованості, ні її розмір, клопотань щодо проведення судової експертизи не заявляла. Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Суд оскаржуваним рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, Банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Одночасному врахуванню інтересів обох сторін кредитних правовідносин приділяється особлива увага країнами-членами Європейського Союзу, так, необхідність плати за користування чужими грошовими коштами в європейських країнах ні в якому разі не заперечується, що передбачає ст. 169 Кодексу європейського договірного права акту міжнародної приватно-правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

07.05.2012 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачка 07.05.2012 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банком і отримала кредит в розмірі 4 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 2-4,7).

За розрахунками Банка загальна сума заборгованості відповідачки становить 79 314,75 гривень, з яких: 3 202,64 гривень заборгованість за тілом кредиту; 70 559,03 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 300 гривень заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень штраф (фіксована частина); 3 753,08 гривень штраф (процентна складова) , а.с.5,6.

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанціїу зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості: по процентам за користування кредитом - 70 559,03 гривень, за пенею та комісією - 1 300 гривень; штрафу (фіксована частина) - 500 гривень, штрафу (процентна складова) 3 753,08 гривень, - виходив з недоведеності позовних вимог Банка у цій частині (а.с. 58-61).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Банк просив стягнути із позичальника, як кредит (суму, яку позичальник

фактично отримав у позику), так і складові його повної вартості: заборгованість по відсоткам; неустойку у вигляді пені та штрафів.

З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2012 року відповідачка підписала Анкету-заяву, яка не зазначає процентну ставку по кредиту й не містить умов про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання (грошової суми та її визначеного розміру), а.с.7,7 зворот.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, Банк, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору (а.с.8).

Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачкою кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати процентів та неустойки за користування кредитними коштами.

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України яка визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з травня 2012 по січень 2019 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.9-32 ).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549 ч.1, ст. 551 ч.1 ЦК України).

Анкета-заява позичальника від 17.05.2012 року не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а саме, грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування пені та штрафів, крім розрахунку заборгованості за договором, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомилась позичальник ОСОБА_1 та погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачкою кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначенмх в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Зважаючи на те, що Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачу Умови, Анкета-заява не містить відомостей про домовленості сторін щодо сплати відсотків та комісії за користування кредитними коштами та про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а саме, грошової суми та її визначеного розміру, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачем кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин, колегія суддів в частині залишає рішення суду першої інстанції без змін.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що: відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах та Тарифах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, підпис відповідачка поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила, шо ознайомлена з відповідними документами, а отже повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах; кредитний договір не оспорений і не визнаний недійсним чи неукладеним; Банком надано до суду саме ті витяги з Умов та Правил та Тарифів, що діяли на момент укладення кредитного договору; відповідачка не довела, шо її ознайомлено з іншими Умовами та Правилами, ніж ті, що додані до позову, не спростовувала будь-яким чином зміст таких Умов та Тарифів і не спростувала факт наявності заборгованості та її розмір; суд знехтував принципами платності кредитного договору, допустив порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність Банку й залишив поза увагою положення ст. 169 Кодексу європейського договірного права, акту міжнародної приватно-правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного прав, - не заслуговують на увагу.

Анкета-заява, а також інші матеріали справи не містить належних доказів того, що позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена із Витягом з Тарифів та Витягом з Умов, що діяли на момент підписання анкети-заяви від 17.05.2012 року і погодилась з ними.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Саме Банк, як кредитор і позивач, а не відповідач, повинен довести факт того, що позичальник була ознайомлена і прийняла Умови та Правила, а також Тарифи, що діяли 17.05.2012 року, на момент укладення кредитного договору.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Ствердження представника Банка у скарзі, що суд начеб то знехтував принципами кредитування і поставив під загрозу фінансову стабільність Банка й не врахував ст. 169 Кодексу європейського договірного права, є безпідставними, оскільки Банк, належними доказами не довів того, що позичальник ОСОБА_1 погодилася з Умовами та Правилами, а також Тарифами Банка щодо сплати процентів і неустойки.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Право Банка на стягнення заборгованості по кредиту захищено судом першої

інстанції шляхом часткового задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3 202,64 гривень.

Разом з тим, оскільки Банк не довів своїх вимог в частині стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами, комісії та неустойки у вигляді пені та штрафів, відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача у цій частині, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Рішення суду оскаржено Банком в частині відмови у позові про стягнення процентів, комісії і неустойки (а.с.213-217).

Разом з тим, рішення суду в частині стягнення судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає зміні з огляду на наступне.

За розгляд справи в суді першої інстанції про стягнення 79 314,75 гривень, у лютому 2019 року Банк сплатив судовий збір у мінімальному розмірі 1 921 гривень (а.с.1).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою (1,5% але не менше 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), ст. 4 ч.1, ч.2 п.1 Закону України «Про судовий збір».

З 01.01.2019 року мінімальний розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, становив 1 921 гривень.

Таким чином, позов Банка, задоволений судом першої інстанції у розмірі 3 202,64 гривень (заборгованість за тілом кредиту), також підлягав оплаті судовим збором у мінімальному розмірі, тобто у розмірі 1 921 гривень.

Тому резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення і стягнення розміру судового збору.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п.1-4,ч.2,ч.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду в частині стягнення розміру судового збору не відповідають обставинам справи і вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ч.2 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні, з викладенням резолютивної частини щодо стягнення судового збору у новій редакції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Рішення суду в частині відмови у позові про стягнення процентів та неустойки ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги в частині стягнення процентів та неустойки, тому Банк не має права на відшкодування судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.п.1,2, 375 ч.1, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2019 року в частині відмови акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» у позові до ОСОБА_1 про стягнення процентів, комісії і неустойки - залишити без змін.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2019 року в частині стягнення судового збору змінити, виклавши резолютивну частині рішення у цій частині в новій редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІІН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () судові витрати у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженнюу касаційному порядку не підлягає. Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 10.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова