Справа № 675/1823/19
Провадження № 2/675/138/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2020 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л., учасників справи:

позивача: не з`явилася,

відповідачі 1 та 2: представники не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання за собою права власності на земельну ділянку, площею 1 га на підставі рішення 10 сесії 23 скликання Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 14.03.2000 року №2.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що рішенням 10 сесії 23 скликання Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 14.03.2000 року №2, їй, як працівнику соціальної сфери, виділено земельну ділянку площею 1 га із земель резервного фонду.

Також вказує, що 07.05.2019 року Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомлено, що на зазначену в позові земельну ділянку вже надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки третім особам, який знаходиться на стадії виготовлення.

Крім того, звертає увагу, що 10.05.2019 року відповідачем 2 було видано наказ про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :07:013, орієнтовним розміром 0, 2000 га. На думку позивача така дія Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є незрозумілою та порушує її права, а відтак у зв`язку із вказаними обставинами вважає єдиним способом захисту - це визнання права власності на земельну ділянку, площею 1 га на підставі рішення 10 сесії 23 скликання Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 14.03.2000 року №2.

Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до суду подано відзив, згідно якого вважає заявлений позов безпідставним. Так вказує, що 10.04.2019 року дійсно надходило від позивача дві заяви від 09.04.2019 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення на 0, 72 га та 0, 2 га, які окремо були відпрацьовані. Звертає увагу, що за наслідками розгляду заяв позивача було повідомлено, що на земельну ділянку, орієнтовною площею 0, 72 га вже надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, натомість на іншу - площею 0, 2000 га прийнято рішення про надання відповідного дозволу, про що видано наказ №22-3734-СГ від 10.05.2019 року.

За покликанням відповідача 2, документ на підставі якого позивач обгрунтовує наявність в неї права на земельну ділянку, площею 1 га в дійсності не є правовстановлюючим документом в розумінні земельного законодавства України. Крім того, як вважає Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області посилання позивача на те, що їй на підставі рішення Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 14.03.2000 року №2 надано в приватну власність земельну ділянку, площею 1 га для ведення особистого підсобного господарства є безпідставним, оскільки це суперечить нормам матеріального права.

У судове засідання 27.02.2019 року учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлені в установленому порядку.

У свої заяві від 04.02.2020 року позивач просила проводити судовий розгляд за її відсутності.

Представником відповідача 1 до суду подано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності з покликанням про підтримання позовниг вимог.

З огляду на вказані вище обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наданих письмових матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням десятої сесії ХХІІІ скликання Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №2 від 14.03.2000 року ОСОБА_1 виділено із резервного фонду земель для ведення особистого підсобного господарства як працівнику соціальної сфери земельну ділянку площею 1 га. Такі обставини підтверджуються архівним витягом, наданим архівним відділом Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 03.04.2019 року №Ф-110/04-04 та довідкою Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №176 від 31.07.2019 року.

Як вбачається з наданого позивачем архівного витягу з рішення Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №2 від 14.03.2000 року в ньому не визначено виду речового права на землю (власність або користування) та місця розташування земельної ділянки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в особі свого представника за довіреністю 09.04.2019 року звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою, за змістом якої просила відповідно до вимог ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0, 72 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

Крім того, позивач в особі свого представника за довіреністю 09.04.2019 року також звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою, за змістом якої просила відповідно до вимог ст.ст.118, 121 Земельного кодексу України надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0, 20 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

До заяв від 09.04.2019 року позивач долучила, зокрема, графічний матеріал, на якому зазначене бажане місце розташування двох земельних ділянок та копію рішення десятої сесії ХХІІІ скликання Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 14.03.2000 року №2.

Разом з тим, 10.05.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ №22-3734-СГ, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :07:013, орієнтовною площею 0, 2000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, листом від 07.05.2019 року №М-4747/0-2499/0/95-19 Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомлено позивача про розгляд її звернення щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0, 7200 га із зазначенням, що на дану земельну ділянку вже надано дозвіл третім особам на виготовлення проекту землеустрою щодо її відведення. При цьому, ОСОБА_1 роз`яснено її право повторно звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із відповідною заявою для отримання земельної ділянки в іншому місці.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом враховано наступне.

Так, спірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так і земельного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно до абзацу 1 частини 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У відповідності до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України).

Порядок формування земель резервного фонду врегульовувся Земельним кодексом України 1990 року, зокрема ст. 5. Порядок приватизації таких земель регулюється Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 25 Земельного кодексу України (2001 року).

Суд враховує, що ОСОБА_1 до відповідача 2 звернулася саме на підставі ст. 118 та 121 Земельного кодексу України із заявами від 09.04.2019 року про отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Так, статтею 121 ЗК України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок, відповідно до яких громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею не більше 2 га.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзаци 1, 2 ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Як визначено ч.ч. 8, 9 ст. 118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з ч. 10 ст. 118 ЗК України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Частиною 11 статті 118 ЗК України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Таким чином, законом встановлено чітку та послідовну процедуру для отримання у власність земельної ділянки фізичною особою, яка бажає скористатися своїм правом на безоплатну приватизацію землі. Крім того, ст. 122 ЗК України визначено відповідні органи, до компетенції яких віднесено надання у власність фізичної особи земельної ділянки з дотриманням вказаної процедури.

Разом з тим, слід констатувати, що позивач, замість того, щоб звернутися в установленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень для вирішення питання щодо передачі відповідної земельної ділянки на підставі рішення Теліжинецької сільської ради №2 від 14.03.2000 року або оскаржити відмову відповідача щодо передачі у власність відповідної земельної ділянки орієнтовною площею 0,72 га із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, звернулась до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку площею 1 га із земель резервного фонду.

Слід зазначити і те, що власник майна, відповідно до ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачу не видавався документ, який засвідчує її право власності на земельну ділянку, її право власності на земельну ділянку площею 1 га ніким не оспорюється.

Згідно з роз`ясненнями п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Таким чином, суд не може підміняти компетентний орган, приймати замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного прав, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

На думку суду, з огляду на зазначене вище є підстави вважати неналежним обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав та недоведеність обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин та оцінки наданих сторонами доказів, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ,- відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27.02.2020 року.

Суддя О.В. Король