УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі подання державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) Чиркової Н.О. про примусове проникнення до житла боржника,

У С Т А Н О В И В:

В провадження Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшло подання державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) Чиркової Н.О. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме до будинку АДРЕСА_1 , в рамках виконання виконавчого провадження ВП №59240791 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 55595,00 грн.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні державного виконавця перебуває вказане виконавче провадження. Боржниця у добровільному порядку рішення суду не виконує, станом на 27.02.2020 року нею не вчинено жодних дій, спрямованих на його виконання. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить 1/1 частка житлового будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою. 26.02.2020 року державним виконавцем разом з представником стягувача здійснено вихід за адресою боржниці, проте провести виконавчі дії не вдалося, оскільки ОСОБА_1 виїхала у Польщу на заробітки, будинок здається в оренду.

Державний виконавець до судового засідання не з`явилася, в подані зазначила про розгляд справи без її участі.

Згідно з частиною 2 статті 439 ЦПК України суд розглядає подання без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Згідно ч.1 ст.439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Судом встановлено, що 27.05.2019 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, на підставі рішення від 16.04.2019 року, виданий виконавчий лист №264/5108/18 (провадження №2/264/410/2019) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 55000,00 грн. та суми за обліковою ставкою НБУ за користування чужими грошовими коштами у розмірі 595,00 грн., а всього 55595,00 грн.

Постановою державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 31.05.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59240791 з виконання виконавчого листа №264/5108/18 (провадження №2/264/410/2019) від 27.05.2019 року. Того ж дня вказану постанову надіслано сторонам (вих.№33284).

Місцем проживання ОСОБА_1 , відповідно до судового рішення, зазначено АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту державного виконавця від 26.02.2020 року в АДРЕСА_2 , останній не проживає, фактичне місце його перебування не відоме. На виклики державного виконавця не реагує, що підтверджується викликами.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №168727756 від 31.05.2019 року, власником житлового будинку АДРЕСА_1 (загальною площею 219,7 кв.м, житловою площею 136,7 кв.м.) на праві рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області №2-566/2011 від 23.03.2011 року, є ОСОБА_1 .

Відповідно до даних Управління пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України та Територіального сервісного центру 1441 Регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області, відомості щодо отримання боржницею будь-яких доходів відсутні, транспортні засоби за нею не зареєстровані.

Постановою державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 31.05.2019 року накладено арешт на все майно, що належить боржниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1 ), яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 16.07.2019 року ОСОБА_1 повідомила державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чиркову Н.О. про подання апеляційної скарги на рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.04.2019 року.

Постановою Донецького апеляційного суду від 14.08.2019 року рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.04.2019 року залишено без змін.

Листом від 17.10.2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності від 30.10.2018 року, повідомила державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чиркову Н.О. про знаходження ОСОБА_1 за межами України на невизначений строк, а також про неможливість примусового входу до належного останній житла, оскільки у вищевказаному будинку мешкають орендарі з маленькою дитиною, на підтвердження чого надала договір оренди жилого будинку АДРЕСА_1 , укладений 25.08.2019 року, а також копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про виїзд ОСОБА_1 23.08.2019 року до Польщі.

Відповідно до акту державного виконавця від 26.02.2020 року в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не проживає, виїхала на заробітки в Польщу, будинок здається в оренду наймачам, які до житла нікого не впускають.

Статтею 30 Конституції України визначено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

До вказаного подання державний виконавець не додав жодних документів на підтвердження факту проживання боржниці за вказаною в поданні адресою, а отже, не подано належного обґрунтування необхідності проведення виконавчих дій із проникненням до житлового приміщення.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла.

Керуючись ст.439 ЦПК України, статтями 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) Чиркової Н.О. про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т. В. Пустовойт