Справа № 639/4794/20
Провадження № 2/639/1522/20
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Рубіжного С.О.,
за участю секретаря Чубенко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
31 липня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернулась ОСОБА_1 та просила ухвалити рішення, на підставі якого визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що позивачу, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 березня 2001 року, посвідченого ПН ХМНО Коссе Л.М. за реєстровим №1-662, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .
Позивач зазначає, що відповідача вона зареєструвала у 2012 році за проханням своєї подруги, оскільки він навчався у м. Харкові, проте фактично він за спірною адресою ніколи не проживав, будь-які речі в квартирі його відсутні. Жодних перешкод у користуванні житловим приміщення позивач не вчиняла. Відповідач зобов`язався добровільно знятись з реєстрації місця проживання, проте до теперішнього часу цього не зробив. На даний час жодних зв`язків з відповідачем позивач не підтримує, місцезнаходження його не відомо. Зі слів матері відповідача останній знаходиться за межами України.
Відповідач житлом не цікавиться, участі в утриманні квартири, оплаті житлово-комунальних послуг не бере.
Крім того, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі перешкоджає їй реалізувати її право на розпорядження та користування даним майном на отримання пільг та субсидії.
Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик та допит свідків задоволено.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подавав. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечував і позивач по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом було встановлено, що позивачу, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 березня 2001 року, посвідченого ПН ХМНО Коссе Л.М. за реєстровим №1-662, на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 11)
28 липня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюбі, після укладання шлюбу прізвище дружини було змінено на « ОСОБА_5 ». (а.с.8)
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23.07.2020, адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10)
Позивач в судовому засіданні пояснила, що реєстрація відповідача за адресою: АДРЕСА_1 носить у собі формальний характер, оскільки він ніколи не проживав за спірною адресою, у квартирі відсутні його речі, він не сплачує житлово-комунальні послуги, що порушує права позивача, як власника квартири.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (кожний окремо) пояснили, що вони за 14 років ніколи не бачили відповідача у спірній квартирі, його особистих речей у квартирі немає. Зустрічаються з позивачем
Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.
У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння).
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов`язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника чи наймача житла.
Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності позивачу по справі, відповідач по справі у квартирі ніколи не проживав, його особисті речі у квартирі відсутні, його реєстрація за вказаною адресою носить лише формальний характер, суд приходить до висновку, що для забезпечення конституційних прав позивача, як власника квартири, необхідно визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з викладеним позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 23, 76-81, 82, 133, 141, 247, 265, ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 316, 321, 346, 383, 391, 396 ЦК України, ст. ст. 72, 150 ЖК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 11.12.2020 року.

Суддя С.О. Рубіжний