Справа № 346/5439/17
Провадження № 2/346/45/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Васильчук Я.В.,

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом зобов`язання не чинити перешкоди при спорудженні огорожі,-

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін.

27 листопада 2017 року ОСОБА_1 , звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що його дідо, ОСОБА_7 за життя в установленому законом порядку набув права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку: площею 1641 кв. м., кадастровий номер :01:003:0159. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. По смерті діда, його майно успадкував він та є законним власником земельної ділянки площею 1641 кв.м.. кадастровий номер :01:003:0159 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування твого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , а також власником будинковолодіння, що розташоване на вищевказаній земельній ділянці. В серпні 2017 року вирішив спорудити огорожу по периметру земельної ділянки, відповідно до визначених меж земельної ділянки на місцевості. Зранку 01 вересня 2017 року було споруджено опалубку, а також закладено фундамент під майбутню огорожу. Проте, після завершення роботи, з обіду появилися сусіди, які є відповідачами по справі, і останні своїми умисними діями знищили огорожу. На місце події виїжджали чергові працівники поліції, які задокументували факт умисного знищення його майна (огорожі). Одночасно, відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у знищенні огорожі допомагали їх родичі- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 Тому просить суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на його користь кошти в сумі 7 241 (сім тисяч двісті сорок одну) гри. 40 коп. спричиненої майнової шкоди внаслідок знищення огорожі. Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на його користь кошти в сумі 64 000 (шістдесят чотири тисячі) грн. спричиненої моральної шкоди внаслідок знищення огорожі. Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_1 при встановленні та спорудженні огорожі по периметру земельної ділянки площею 1641 кв.м., кадастровий номер :01:003:0159 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , по межах визначених кадастровою картою з земельної ділянки № :01:003:015 9. Та стягнути з них судові витрати за розгляд вказаної цивільної справи.

16.02.2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 було подано заяву про доручення відзиву на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що на його ім`я видано акт IV-ІФ №002245 згідно якого йому надано у власність земельну ділянку площею - 06372 м. кв.. Як видно із акту від А до Б - його земля межує із ОСОБА_7 , після смерті якого дану землю успадкував позивач. Межа між його земельною ділянкою землею позивача має рівний рельєф, без будь - яких перекосів. Однак в кадастровому плані (наданому позивачем), він відсутній як суміжний власник хоча його земельна ділянка мала бути позначена на ньому між буквами Г та В (ним наведено позначення його земельної ділянки - у вигляді жирних крапок чорною ручкою). І як видно межа їхніх земельних ділянок вже носить зовсім інший рельєф ( наявні перекоси). І такими діями вважає відбулося захоплення частини його земельної ділянки. При успадкуванні даного господарства та земельної ділянки під ним він погоджував межі суміжних земельних ділянок із трьома громадянами, які мають суміжні. Однак із ОСОБА_3 він не погоджував межі, оскільки працівники, які проводили йому геодезичну зйомку «Геоземкатсервіс» сказали, що достатньо погодити межі трьома власниками суміжних земельних ділянок». Тобто позивачем було визнано, що не погоджував межі своєї земельної ділянки із ним, хоча зобов`язаний був це зробити. Так, із відповіді , яка отримана - 18.07.2017 року із Міськрайонного управління Держгеокадастру у Коломийському районі та м. Коломиї (відповідь додається, цитую): відповідно до ст.. 198 Земельного кодексу України кадастрова зйомка земельної ділянки погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками таземлекористувачами», чого не було. 31.07.2017 року була отримана відповідь із Нижньовербізької сільської ради ОТГ, якою повідомлено, що єдиним шляхом для вирішення проблемного питання, яке стосується суміжного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є звернення зацікавленої сторони до суду про визнання недійсним Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, оскільки орган місцевого самоврядування згідно із функціональними обов`язками не в праві приймати будь - які рішення, які стосуються майнових інтересів громадян.

21.03.2018 року від позивача ОСОБА_1 поступила відповідь на відзив на позовну заяву., відповідно до якої зазначає, що так, відповідач навмисно у відзиві перекручує фактичні обставини справи з метою введення суду в оману щодо того, що він нібито в позовній заяві описую про те, що «ним було успадковано земельну ділянку площею 0,01641 га., а не те - чи будував він спірний паркан на своїй ділянці, а не на його». В позовній заяві він описав порядок виникнення у нього права на земельну ділянку та будинковолодіння, що знаходиться на вказаній земельній ділянці, а також вказав на те, що ним споруджувалася огорожа по периметру земельної ділянки, відповідно до визначених меж земельної ділянки на місцевості. Він ніколи не споруджував огорожу на земельній ділянці жодного із відповідачів. Як вбачається із долученої до позовної заяви копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , копії кадастрового плану ділянки по АДРЕСА_1 , копії витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копії технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 24 квітня 1990 року, копії технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 31 жовтня 200 року , на межі його земельної ділянки та земельної ділянки відповідачів знаходиться дві споруди (під літерою В та Б), а саме, літня кухня та сарай/підвал, які були споруджені його дідом ще в 1990 році, і які він успадкував відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідачі з 1990 року знали про те, що дані споруди збудовані його покійним дідом, однак ніколи до цих споруд та до його діда претензій жодних не мали, так як знали, що дід побудував їх на своїй земельній ділянці законно. Те, що відповідач вказує, що в його державному акті на землю міститься певний план зовнішніх меж земельної ділянки, де його земельна ділянка має рівний рельєф, що відрізняє від земельної ділянки в його кадастровій карті, то вказану ситуацію слід пояснити двома наступними обставинами: по-перше, в державному акті на право приватної власності на землю відповідача план зовнішніх меж був накреслений вручну, тобто примітивним способом до виникнення кадастрової карти; по-друге, відповідачі захопили частину колишньої земельної ділянки його діда, що можна прослідкувати, якщо між «жирними крапками», які накреслив відповідач в його кадастровому провести пряму, після чого його господарські споруди під літерами В та Б залишаться на його частині земельної ділянки, а також утвориться у нього ще додаткова площа земельної ділянки, що була захоплена відповідачами незаконно. Однак, він на даний час до них з даного приводу жодних претензій не має. Тобто вважає, що відповідач жодним чином не спростував позовні вимоги щодо того, відповідачі вчинили самоуправство в ході якого пошкодили огорожу, чим завдали йому майнову та моральну шкоду. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди йому при встановленні та спорудженні огорожі по периметру земельної ділянки площею 1641 кв.м.. кадастровий номер :01:003:0159 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , по межах визначених кадастровою картою земельної ділянки № :01:003:0159, то вказана огорожа буде встановлюватися в ході виконавчого провадження із залученням експерта/спеціаліста, який встановить чіткі межові знаки згідно правовстановлюючих документів на землю, що не допустить порушення прав відповідачів на використання та розпорядження їхньою земельною ділянкою.

07.05.2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 поступило заперечення на відповідь на відзив , відповідно до якого вказує навідсутність його довірителя у кадастровому плані. Також зазначає, що акт на земельну ділянку був погоджений із всіма суміжними межівниками і зокрема із ОСОБА_7 ..

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов заперечив, підтримуючи відзив пояснив, що кадастровий план позивача повинен був бути узгоджений з сусідами. Стверджує, що відповідачі знищили огорожу, бо вона споруджувалася на їх території. Просить в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснила, що позивач заклав основи фундаменту на їхньому подвір`ї. Вони це не погоджували. Розвалили бетон, бо захищали свої права. Просить в позові відмовити.

ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що паркан вони не погоджували, та знищили його, бо захищали свої права. Просить в позові відмовити.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 29.11.2017 року позовну заяву залишено без руху.

11.12.2017 року клопотанням ОСОБА_1 усунуто недоліки.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12.12.2017 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

10.02.2020 року розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ № 01-06/009/20 та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено нового суддю : Васильковського В.В.

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 є власником житлового цегляного будинку, житловою площею 53.6 кв.м, загальною площею 71,9 кв.м., зазначений в плані літерою «А», що знаходиться в АДРЕСА_1 , з наступними господарсько-побутовими будівлями: «Б» -літня кухня, «В» -сарай, «Г» - стодола, «Д»- стайня, «Ж»-кладовка, «З»- вбиральня, «№1»-криниця, «№2-4»- огорожа (том 1 а.с.12)

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.05.2013 року, ОСОБА_1 , є власником земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства, що розташовані в селі Нижній Вербіж, Коломийського району, площею 1641 кв.м., 888 кв.м. та 3969 кв.м., (кадастрові номери: :01:003:0159, :01:003:0157, :01:003:0158).(том. 1 а.с.12)

Відповідно до копії кадастрового плану встановлення та погодження меж земельної ділянки площею 0,1531 кв.м в АДРЕСА_1 . Опис меж від А до Б - ОСОБА_9 , від Б до В - землі с/р (АДРЕСА_3), від В до Г - ОСОБА_18, від Г до А - ОСОБА_10 (том. 1 а.с. 13).

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуальний житлового фонду, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який виготовлено 24.04.1990. Коломийське міжміське бюро технічної інвентаризації, до власності позивача входить житловий будинок під літ. «А», під літ. «Б», літня кухня під літ. «Б1», підвал, під літ. «В» літня кухня, під літ. «Г» стодола, під літ. «Д» стайня, під літ. «Ж» курник, під літ. «З» вбиральня, під «№» криниця, під «№1» хвіртка, під «№2»ворота, під «№3» огорожа. (т.1, а.с.17-19).

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуальний житлового фонду, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який виготовлено 31.10.2000. Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, до власності позивача входить житловий будинок під літ. «А», під літ. «Б», літня кухня під літ. «Б1», підвал, під літ. «В» кормокухня, під літ. «Г» стодола, під літ. «Д» стайня, під літ. «Ж» кладова, під літ. «З» вбиральня, під літ. «К» навіс, під «№1» криниця, під «№2»ворота, під «№3» огорожа. (т.1, а.с.20-21).

Відповідно до копії повідомлення Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 17.10.2017 р. №16326/108/56/17, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , жит. АДРЕСА_1 (зареєстрованого в Журналі єдиного обліку Коломийського відділу поліції № 8862 та 8868 від 01.09.2017 року) 22.09.2017 року сформовано висновок , виїзд на місце події та проведення перевірки даного звернення здійснював інспектор Коломийського ВП ГУНП ст.. лейтенант поліції ОСОБА_11 , на місці ОСОБА_19, на місці події було встановлено осіб причетних до пошкодження огорожі, а саме ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 відносно яких складено адміністративні протоколи за ст.. 186 КУпАП (Самоуправство) (т.1 а.с. 22).

01.09.2017 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складені протоколи про адміністративні правопорушення за ст.. 186 КУпАП (т.1 а.с.30-31).

Відповідно до копії повідомлення Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 25.09.2017р. №15447/108/56-17, що Ваше письмове звернення, по факту пошкодження бетону у належному Вам будинку, зареєстровано в журналі ЄО- 8868 від 01.09.2017 року, яке в подальшому розглянуте. Так при розгляді вищевказаного звернення, на даних осіб було складено адміністративні протоколи за ст.. 186 КУпАП та передано на розгляд адмінкомісії Нижньовербізькій селищній раді (т.1 а.с. 32)

Відповідно до копії постанови № 6 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади від 23 жовтня 2017 року встановлено, що гр.. ОСОБА_4 , 01.09.2017 року в АДРЕСА_2 , самовільно всупереч встановленому законом порядку свого дійсного чи гаданого права пошкодили огорожу гр.. ОСОБА_1 чим завдала шкоду. На підставі викладеного та керуючись ст.. 186 КУпАП постановила на гр.. ОСОБА_4 накласти адміністративне стягнення у вигляді попередження. (т.1 а.с. 43)

Відповідно до копії постанови № 7 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади від 23 жовтня 2017 року встановлено, що гр.. ОСОБА_3 , 01.09.2017 року в АДРЕСА_2 , самовільно всупереч встановленому законом порядку свого дійсного чи гаданого права пошкодили огорожу гр.. ОСОБА_1 чим завдав шкоду. На підставі викладеного та керуючись ст.. 186 КУпАП постановила на гр.. ОСОБА_3 накласти адміністративне стягнення у вигляді попередження. (т.1 а.с. 44).

Згідно копій накладних та товарних чеків, вбачається, що придбано будівельні матеріали, зокрема арматура, труба, цемент, дошка, суміш з 21.08.2017 року по 30.08.2017 року на загальну суму 7 241, 40 грн. (т. 1 ас.с.33-35).

З дослідженого судом відеозапису подій 01.09.2020 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 знищили шляхом розбиття основу огорожі між домогосподарствами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1. а.с.46).

Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії IV-IФ № 002245, який виданий ОСОБА_3 , у тому, на підставі рішення Нижньовербізької сільської від 26.02.1998 №2 йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 06372 гектарів в межах згідно з планом. Опис меж від А до Б - ОСОБА_21., від Б до В - дорога, від В до Г ОСОБА_20. , від Г до А ОСОБА_14 , від Д до Е - ОСОБА_15 , від Е до Є - проїзд, від Є до Ж - ОСОБА_16 , від Ж до Д - проїзд.. (т.1 а.с. 84).

.Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від Міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї № 10-28-0.4-568/2-17 від 18.07.2017 року повідомляють наступне: органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства відповідно до ст.. 103 Земельного кодексу України. Спір між землекористувачами та землевласниками відповідно до п.3 ст. 158 ЗКУ розглядаються органами місцевого самоврядування за заявою у тижневий термін з дня подання заяви. Представники влади повинні вийти на місце для розгляду справи , обстежити ділянки, ознайомитися із земельно-кадастровою документацією і доказами, скласти відповідний акт і вказати порушення прав, якщо вони виявлені. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується судом (п.5 ст. 158 ЗКУ) (т.1 а.с. 86).

Відповідно до листа Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади №Сгл-415 від 31.07.2017р. відповідно до якого, повідомлено про те, що єдиним шляхом для вирішення проблемного питання, яке стосується суміжного землеволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є звернення зацікавленої сторони до суду щодо визнання недійсним Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, оскільки орган місцевого самоврядування згідно із своїми функціональними обов`язками не справі приймати будь-які рішення, які стосуються майнових інтересів громадян. Також додатково повідомляють про те, що новостворена влада об`єднаної територіальної громади, з етичних міркувань, не буде робити будь-яку правову оцінку діям чи бездіяльності причетних посадовців попередньої влади, що призвели до створення даного конфлікту. (т.1 а.с. 87).

Відповідно до листа Головного управління національної поліції в Івано-Франківської області №Кол-9-з/108/04/20-2020 від 19.06.2020р.відповідно до якого інформують, що відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань Коломийського ВП за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів), ЄРДР № 0000519 від 16.06.2020. На даний час кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування. Для отримання більш детальної інформації, щодо результатів досудового розслідування, Ви можете звернутись до слідчого відділу Коломийського ВП ГУНП. У разі вчинення стосовно Вас будь-яких інших неправомірних дій, Ви можете звернутися до найближчого відділу поліції, для вжиття невідкладних заходів реагування. (т.2 а.с. 207)

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що 33 роки тому мама позивача виходила заміж і її батько вимурував весільну кухню. Зазначила, що ОСОБА_1 хотів робити огорожу, а сусіди розвалили бетон.

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦК України, особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань.

Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

В ч. 2 вищевказаної статті зазначено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (частина перша статті 316, частина перша статті 319 ЦК України).

За ст.. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до частини третьої статті 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно з частиною другою статті 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частинами першою та другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до вимог частини першої статті 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до положень ст.. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

V.Оцінка суду

Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що позові слід задовольнити частково з таких підстав.

На підставі зазначених вище доказів, суд встановив доведеною ту обставину, що позивачем 01 вересня 2017 року було споруджено основу огорожі між господарствами ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 . В той же день, вказана основа огорожі була знищена відповідачами по справі- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вказана обставина підтверджується копіями постанов № 6 та № 7 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади від 23 жовтня 2017 року, відеозаписом події та сторонами не оспорюється.

Також суд вважає доведеною обставину, що основа огорожі була закладена позивачем на належній йому земельній ділянці площею 1641 кв.м.. кадастровий номер :01:003:0159 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та кадастровим планом (а.с. 12-13).

Суд відхиляє аргументи відповідачів, що знищуючи огорожу вони діяли правомірно і захищали свої права з огляду на таке.

Положення ст.. 19 ЦПК України визначають, що самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд доходить висновку, що знищення огорожі у спосіб, здійснений відповідачами виходить за межі такого самозахисту. Дії відповідачів не відповідали закону, що встановлено у постановах № 6 та № 7 адміністративних комісій при виконавчому комітеті Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади від 23 жовтня 2017 року, згідно яких вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 01.09.2017 року в АДРЕСА_2 , самовільно всупереч встановленому законом порядку свого дійсного чи гаданого права пошкодили огорожу ОСОБА_1 , чим завдали шкоду. Вказаними постановами на ОСОБА_4 та ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Вказані постанови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не оскаржувалися.

Крім того, суд відхиляє аргументи відповідачів про те, що вони знищували огорожу на своїй території, оскільки ОСОБА_1 приватизувавши земельну ділянку захопив їхню частину, вони як сусідні землекористувачі не погоджували меж.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 1641 кв.м.. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 . Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:003:0159. Вказане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та кадастровим планом (а.с. 12-13).

Відповідачі не оскаржували в судовому порядку правовстановлюючий документ на право власності ОСОБА_1 щодо площі, меж та конфігурації вказаної земельної ділянки.

Суд критично оцінює аргумент відповідачів стосовно внесення їх заяв по факту кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів), ЄРДР № 0000519 від 16.06.2020, оскільки на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування.

Таким чином, суд доходить висновку, що діями відповідачів позивачу завдано збитків. Що стосується їх розміру, то суд приймає до уваги доводи позивача, що він витратив на спорудження огорожі 7241,40 грн., оскільки вказане підтверджується наданими товарними чеками та накладною.

Що стосується стягнення з відповідачів 64000 грн. моральної шкоди, суд доходить наступного висновку.

Положення ст. 1167 ЦК України містять загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, складовими елементами яких є: шкода, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди.

Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Суд вважає доведеними обставинами, що відповідачі завдали позивачу шкоди, їх дії були протиправними та винними, а також існує причинний зв`язок між ними.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди позивачу суд враховує характер правопорушення, глибину його душевних страждань, ступінь вини відповідачів. Враховуючи вимоги розумності та справедливості суд вважає, що розмір грошового відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди становить 1000 гривень.

VI. Судові витрати.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином суд доходить висновку, що судовий збір в розмірі 640 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 7500 гривень слід стягнути з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,10,12,13,81,141, 263-265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою АДРЕСА_1 7 241 (сім тисяч двісті сорок одну) грн. 40 коп. майнової шкоди та 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_1 при встановленні та спорудженні огорожі по периметру земельної ділянки площею 1641 кв.м., кадастровий номер :01:003:0159 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2035 (дві тисячі тридцять п`ять) гривень судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2035 (дві тисячі тридцять п`ять) гривень судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 2035 (дві тисячі тридцять п`ять) гривень судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 2035 (дві тисячі тридцять п`ять) гривень судових витрат.

В задоволенні решти позову- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 грудня 2020 року.

Суддя Васильковський В. В.