П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м. Київ

Справа № 22-12617 Головуючий у 1-й інстанції: Горобенко Н. О.

Унікальний № 759/15873/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

у с т а н о в и л а:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 пред`явила в суд позов до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , який навчається, в розмірі по 3 000 грн щомісячно до закінчення сином навчання, а саме до 30 червня 2021 року, але не більше як до досягнення ним 23 років (а. с. 1-6).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року на утримання сина постановлено стягувати аліменти до його повноліття. На даний час син перебуває на утриманні позивача, проживає разом з нею та навчається на договірній основі в Промислово-економічному коледжі Національного авіаційного університету на денній формі навчання за освітнім ступенем «молодший спеціаліст», спеціальність «121 Інженерія програмного забезпечення», у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Термін закінчення навчання 30 червня 2021 року. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання сина, а позивачу самій важко утримувати сина, оскільки ОСОБА_3 має інвалідність 2 групи та за станом здоров`я потребує щомісяця кошти на лікування хронічного захворювання. Відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, офіційно працює, а тому має можливість сплачувати аліменти на час навчання сина.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до закінчення навчання сина у Промислово-економічному коледжі Національного авіаційного університету, але не більше ніж до досягнення сином 23-х років. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн 40 грн на користь держави.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.113-120).

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у визначений судом строк не подала, ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі разом копією апеляційної скарги позивач та третя особа отримали 20 жовтня 2020року (а.с.155-156).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. У даному шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час досяг повноліття.

ОСОБА_3 навчається у Промислово-економічному коледжі Національного авіаційного університету на денній формі навчання за освітнім ступенем «молодший спеціаліст», спеціальність «121 Інженерія програмного забезпечення», на платній формі навчання, що підтверджується договором № 42-17ІПЗ від 01 вересня 2017 року. Відповідно до договору загальна вартість навчання за один навчальний місяць становить - 1 050 грн, загальна вартість навчання становить - 42 000 грн, загальний строк навчання - 3 роки 1 місяць.

З наданих копій квитанцій встановлено, що позивачем за навчання спільного сина сторін станом на дату розгляду справи сплачено 26 250 грн.

Згідно відомостями Довідки Міністерства охорони здоров`я України від 10 липня 2019 року ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства другої групи з 03 липня 2019 року строком на один рік, тобто до 01 серпня 2020 року.

За встановлених обставин, задовольняючи позовну заяву ОСОБА_2 , районний суд виходив з того, що сину відповідача на даний час виповнилось 18 років, він продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, відповідач має таку допомогу надавати, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина на час навчання у розмірі 3 000 грн, оскільки навчання дитини є платним, повнолітня дитина сторін навчається на денній формі навчання та не може самостійно себе утримувати, обов`язок обох батьків щодо утримання дитини встановлений законом.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 ст. 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Отже законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які є непрацездатними та/або продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, з можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

До відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу( ст. 201 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У даному випадку матеріали справи свідчать, що направлені ОСОБА_1 районним судом судові повідомлення про розгляд справи (а.с.37, 42, 53) повертались на адресу районного суду як не вручені з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с.38, 45, 55).

Частиною першою ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуючи рішення районного суду ОСОБА_1 вказує, що на його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (а.с.124, 125) та він отримує невеликий дохід (а.с.129).

Також з матеріалів справи убачається, що відповідно до договору № 42-17 ІПЗ «Про надання освітньої послуги (навчання) Промислово-економічним коледжем Національного авіаційного університету» загальна вартість навчання за один навчальний місяць становить - 1 050 грн, загальна вартість навчання становить - 42 000 грн, загальний строк навчання - 3 роки 1 місяць (а.с.7).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже навчання ОСОБА_3 згідно договору коштує 1 050 грн на місяць, тобто по 525 грн з кожного з батьків.

Звертаючись до суду із вказаним позовом та заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі 3 000 грн позивач врахувала у заявлений розмір аліментів витрати на продукти харчування, придбання медикаментів, канцелярських приладів, одягу, взуття та коштів на проїзд.

Однак при цьому не повідомила суду, що крім повнолітнього сина відповідач має ще двох малолітніх дітей 2018 року народження.

Одночасно із наданих ОСОБА_1 письмових доказів щодо розміру його щомісячного доходу (заробітної плати за місцем основної роботи) убачається, що розмір його заробітної плати за шестимісячний період, що передував даті ухвалення рішення склав 36 823 грн. 81 коп., тобто в середньому 6 137 грн. щомісячно до відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів (а.с.129).

Доказів, що ОСОБА_1 має інші джерела доходу за рахунок майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав того, у розпорядженні суду немає.

З огляду на встановлене апеляційним судом, висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, оскільки у суду немає достатніх підстав вважати, що відповідач, маючи на утриманні двох малолітніх дітей, може надавати своєму повнолітньому сину щомісячну допомогу у розмірі 3 000 грн, який перевищує 50% заробітної плати ОСОБА_1 після відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч. 2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині визначення щомісячного розміру аліментів шляхом його зменшення до 525 грн. щомісячно.

Підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, апеляційний суд не вбачає, оскільки ОСОБА_3 є інвалідом другої групи з дитинства.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року змінити.

Зменшити щомісячний розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, з 3 000 грн. щомісячно до 525 (п`ятсот двадцять п`ять) грн. щомісячно.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома