Справа № 344/7091/20
Провадження № 22-ц/4808/1242/20
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Горейко М.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 вересня 2020 року у складі судді Бабій О.М., ухвалене в м.Івано-Франківську, у справі за позовом ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна звернулось до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7261694 від 19.06.2018 року, за умовами якого страховик зобов`язався відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації автомобіля Renau Laguna, д.р.н. НОМЕР_1 .

15.11.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю забезпеченого транспортного засобу (далі ТЗ) - під керування відповідача ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_2 . В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до постанов Івано-Франківського міського суду від 20.12.2018 року ОСОБА_1 визнано винним в настанні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки під час вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Позивач вказав, що відповідно до ст.22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до Звіту №272 від 03.12.2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 35 783,15 грн.

ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна сплатило на користь власника пошкодженого транспортного засобу страхове відшкодування у сумі 24 056,40 грн.

Виплата страхового відшкодування здійснена на підставі повідомлення про ДТП від 16.11.2018 року та страхового акту № UA 027/L01/03 від 14/03/2019 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 27543 від 15.03.2019 року.

Посилаючись на положення ст.38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ст.1191 ЦК України та з огляду на те, що ОСОБА_1 на момент настання ДТП керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму завданої майнової шкодли в розмірі 24056,40 грн., а також витрати на оплату судового збору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 вересня 2020 року позов ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна виплачене страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 24 056 (двадцять чотири тисячі п`ятдесят шість) гривень 40 копійок та 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні витрат по оплаті судового збору.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду, посилючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що звіт про оцінку вартості матеріальних збитків проведений у відповідності до методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. При цьому суд вказав на те, що відповідач не позбавлений права заявляти клопотання про проведення судової експертизи на предмет встановлення розміру заподіяної шкоди внаслідок ДТП.

Водночас апелянт звертає увагу на той факт, що замовником експертизи є не ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна, а установа, що проводить ремонтні роботи.

ОСОБА_1 зазначає, що суд не врахував, що відповідно до діючого законодавства саме позивач, а не відповідач повинен надати суду докази на підтвердження заявлених вимог. Проте суд вимушено поклав ці обовязки на відповідача.

Апелянт вважає, що суд неправомірно взяв до уваги дані, зазначені у звіті, оскільки такий був проведений на замовлення організації, що проводила ремонтні роботи, яка зацікавлена у завищенні цін та не є стороною по справі.

Крім того, позивач не довів у який спосіб провів розрахунок збитків, оскільки не було враховано те, що пошкоджений транспортний засіб перебував у експлуатації більше 10 років, його амортизаційний знос та знос пошкоджених частин автомобіля.

З наведених підстав апелянт вважає, що обгрунтування позивача щодо суми збитків та необхідності проведення ремонтних робіт не відповідають дійсності, є завищеними та надуманими.

Апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити частково.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт вимоги скарги підтимав, просив скаргу задоволити.

Відповідач представництво в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив. Подав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому вимоги скарги заперечив, оскільки звіт про оцінку відповідає встановленим вимогам, а вина відповідача доведена.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зіслався на положення ст.ст.1191,1192 ЦК України та підпункт «в» п.38.1.1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 визнано судом винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. ст. 124 та 130 КУпАП України та встановлено, що ДТП було вчинено відповідачем у стані алкогольного сп`яніння. Позивач у справі здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 24 056 грн. 40 коп. власнику транспортного засобу «ВАЗ 21214» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується копією платіжного доручення № 27543 від 15 березня 2019 року. Відтак з огляду на те, що вина відповідача за заподіяну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки доведена постановами суду від 20 грудня 2018 року, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 24 056 грн. 40 коп.

Однак, висновок суду не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.22.1 Закону України України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

За приписами ст.29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 38.1.1 «а» статі 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду .

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Верховний Суд зазначив про те, що «відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов».

Матеріалами справи судом встановлено наступні обставини.

Як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду міського суду від 20.12. 2018 року по справі № 344/19120/18, 15.11.2018 року о 17.05 годині ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську на вулиці Коновальця, 227А, керуючи транспортним засобом «Рено лагуна», д.н.з. НОМЕР_4 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21214» н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , а той по інерції з автомобілем «ВАЗ 210994-20» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 які зупинилися попереду, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Вищевказаною постановою ОСОБА_1 був визнаний судом винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.8-9).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 20.12.2018 року по справі № 344/19119/18 також встановлено, що 15.11.2018 року о 17.25 годині ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху України, а саме, в м. Івано-Франківську, по вул. Коновальця, 227А керував автомобілем «Рено лагуна» д.н.з. НОМЕР_4 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, із згоди водія у встановленому порядку проводився за допомогою приладу «Драгер» ARHK-0087 в присутності двох свідків, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП. У звязку з наведеним ОСОБА_1 був визнаний судом винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП (а.с.6-7).

В силу дії ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, матеріалами справи доведено вину відповідача ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, яке мало місце 15.11.2018 року м. Івано-Франківську на вулиці Коновальця, 227А за участі автомобіля «Рено лагуна», д.н.з. НОМЕР_4 (під керуванням ОСОБА_1 ), автомобіля «ВАЗ 21214» н.з. НОМЕР_3 (під керуванням ОСОБА_3 ), з яким відбулось первине зіткрення, та автомобіля «ВАЗ 210994-20» н.з. НОМЕР_2 (під керуванням ОСОБА_4 ), з яким відбулось вторинне зіткнення по інерції.

Судом встановлено, що між ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7261694 від 19.06.2018 року, за умовами якого страховик зобов`язався відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації автомобіля Renau Laguna, д.р.н. НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду, представник ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна у позовній заяві вказав, що 15.11.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_2 . В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 .

Свою вимогу про стягнення з відповідача 24 056,40 грн. завданої майнової шкоди позивач обгрунтовував тим, що страхова компанія виконала свої зобов`язання перед власником пошкодженого автомобіля (тобто як зазначено у позові та автомобіля ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_2 ), сплативши йому страхове відшкодування у розмірі 24 056,40 грн. згідно Звіту №272 від 03.12.2018 року, оскільки ОСОБА_1 вчинив ДТП в стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до положень ст.38 № 1961-IV дає йому право регресної вимоги.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів)

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду ряд документів.

Так, з представленого позивачем Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 16.11.2018 року вбачається, що згідно страхового поліса №АМ/7261694 застрахованим є автомобіль Renau Laguna, д.р.н. НОМЕР_1 , дані іншого учасника ДТП, тобто потерпілого модель ТЗ ВАЗ 21214, НОМЕР_3 , власник КП Івано-Франківськводоекотехпром, водій ОСОБА_3 (а.с.10-11).

Згідно Протоколу технічного огляду КТЗ від 20.11.2018 року огляду підлягав автомобіль марки ВАЗ 21214, номерний знак НОМЕР_3 , власник КП Івано-Франківськводоекотехпром (а.с.12-13).

За даними Звіту №272 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспотного засобу від 03.12.2018 року об`єктом оцінки є автомобіль ВАЗ 21214, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , який належить КП Івано-Франківськводоекотехпром. Згідно Звіту вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 23 412,61 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу 15 303,71 грн., (а.с.14-35).

Водночас згідно Розрахунку страхового відшкодування до страхового акту від 14.03.2019 року (страхувальник ОСОБА_1 , потерпілий - КП Івано-Франківськводоекотехпром) вартість відновлювального ремонту становить 35 783,15 грн., розмір збитку 26,056,40 грн., розмір страхового відшкодування 24 056,40 грн. (а.с.36).

Як вбачається з платіжного доручення №27543 від 15.03.2019 року на рахунок отримувача КП Івано-Франківськводоекотехпром перераховано страхове відшкодування (автомобіль ВАЗ, НОМЕР_3 ), без ПДВ, за договором АМ 7261694 від 19.06.2018 року, у розмірі 24 056,40 грн. (а.с.38).

У матеріалах справи також міститься вимога ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна до ОСОБА_6 . Про відшкодування завданої майнової шкоди автомобілю ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 під час ДТП 15.11.2018 року (а.с.39-40).

Таким чином, позивачем надано суду документи, які вказують на розмір шкоди, завданої під час ДТП 15.11.2018 року автомобілю ВАЗ 21214, НОМЕР_3 , власником якого є КП Івано-Франківськводоекотехпром, а водієм під час ДТП був водій ОСОБА_3 , в той час, як у позові вказано, що в результаті ДТП було пошкоджено автомобіль ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Крім того, розмір суми відшкодування (24056,40 грн.) не співпадає з даними, зазначеними у Звіті №272 від 03.12.2018 року (23 412,61 грн.), на який посилається позивач.

Отже, надані позивачем докази не можна вважати належними, оскільки вони не стосуються предмета доказування та містять суперечливу інформацію, яка не спростована позивачем.

За правилами ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції на зазначені обставини та положення закону уваги не звернув, тому судове рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обгрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 вересня 2020 року скасувати.

В задоволенні позову ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. № 40, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) 3253 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Горейко М.Д.