Ухвала

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 367/1913/17

провадження № 61-5659ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2019 року у складі судді Саранюк Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Махлай Л. Д., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 21 грудня 2002 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . На момент подання даного позову шлюб не розірвано, однак з 01 листопада 2016 року вона з відповідачем проживає окремо та спільного господарства не веде. Відповідач, нічого не пояснюючи, покинув сім`ю та поїхав проживати до своєї матері в м. Київ. Позов про розірвання шлюбу вона подала окремо.

У період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі - продажу від 20 травня 2009 року на ім`я чоловіка ОСОБА_1 .

Також в період шлюбу на ім`я відповідача придбано автомобіль марки Renault Symbol, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2003 року випуску, та інше майно, а саме: плита кухонна Gorenje, вартістю 8 400,00 грн, холодильник Snaige, вартістю 9 800,00 грн, хлібопічка Keenwood, вартістю 900,00 грн, пральна машина Ardo, вартістю 1600 грн, телевізор Samsung, вартістю 6100,00 грн, стілець шкільний, вартістю 400,00 грн, ліжко дитяче двоповерхове, вартістю 5 000,00 грн, чайник електричний Braun, вартістю 700,00 грн, кавоварка Krups, вартістю 1 800,00 грн, мікрохвильова піч Samsung, вартістю 800,00 грн, соковитискач Braun, вартістю

2 600,00 грн, блендер Braun, вартістю 1 600,00 грн, аудіосистема Mordaunt-Short, вартістю 9 200,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 4 000,00 грн, стіл кухонний дерев`яний коричневого кольору, вартістю 1 200,00 грн, набір м`яких кухонних стільців, вартістю 1 400,00 грн, парта шкільна, вартістю 1 300,00 грн, поличка для книг, вартістю 1 000,00 грн, шафа платяна, вартістю 1 100,00 грн, шафа кутова для верхнього одягу, вартістю 1 200,00 грн, диван розкладний двоспальний, вартістю

3 000,00 грн, меблі для ванної/дзеркало зі шафою, вартістю 1 400,00 грн.

Посилаючись на те, що спірна квартира придбана в період шлюбу, а отже є спільним сумісною власністю подружжя, частки яких є рівними, просила визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог про поділ автомобіля просила, виділити автомобіль у власність відповідача, а їй присудити грошову компенсацію за належну їй частку в спільному майні у розмірі 44 135,00 грн, що згідно висновку спеціаліста від

22 листопада 2016 року становить 1/2 від вартості автомобіля (88 270,00 грн).

Щодо іншого рухомого майна, просила виділити їй в натурі у власність наступне майно: плиту кухонну Gorenje вартістю 8 400,00 грн, холодильник Snaige вартістю

9 800,00 грн, хлібопічку Keenwood вартістю 900,00 грн, пральну машину Ardo вартістю 1600 грн, телевізор Samsung вартістю 6 100,00 грн, стілець шкільний вартістю 400,00 грн, ліжко дитяче двоповерхове вартістю 5 000,00 грн, а всього майна на загальну суму 32 200,00 грн.

У власність ОСОБА_1 просила виділити: чайник електричний Braun вартістю 700,00 грн, кавоварку Krups, вартістю 1 800,00 грн, мікрохвильову піч Samsung вартістю 800,00 грн, соковитискач Braun, вартістю 2 600,00 грн, блендер Braun, вартістю 1 600,00 грн, аудіосистему Mordaunt-Short вартістю 9 200,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 4 000,00 грн, стіл кухонний дерев`яний коричневого кольору, вартістю 1 200,00 грн, набір м`яких кухонних стільців, вартістю

1 400,00 грн, парту шкільну, вартістю 1 300,00 грн, поличку для книг, вартістю

1 000,00 грн, шафу платяну, вартістю 1 100,00 грн, шафу кутову для верхнього одягу, вартістю 1 200,00 грн, диван розкладний двоспальний, вартістю 3 000,00 грн, меблі для ванної/дзеркало із шафою вартістю 1 400,00 грн, а всього майна на загальну суму 32 300,00 грн.

Зазначала, що такий розподіл нею запропоновано з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, які проживають з нею.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого

2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як частку в спільному майні подружжя.

Розділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 автомобіль марки Renault Symbol, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску. Виділено автомобіль марки Renault Symbol, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2003 року випуску у власність ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 44 135,00 грн.

Розділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 предмети домашнього вжитку.

Виділено у власність ОСОБА_3 : плиту кухонну Gorenje вартістю 8 400,00 грн, холодильник Snaige вартістю 9 800,00 грн, хлібопічку Keenwood вартістю 900,00 грн, пральну машину Ardo вартістю 1600 грн, телевізор Samsung вартістю 6 100,00 грн, стілець шкільний вартістю 400,00 грн, ліжко дитяче двоповерхове вартістю 5 000,00 грн, а всього майна на загальну суму 32 200,00 грн.

Виділено у власність ОСОБА_1 : чайник електричний Braun вартістю 700,00 грн, кавоварку Krups, вартістю 1 800,00 грн, мікрохвильову піч Samsung вартістю 800,00 грн, соковитискач Braun, вартістю 2 600,00 грн, блендер Braun, вартістю 1 600,00 грн, аудіосистему Mordaunt-Short вартістю 9 200,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 4 000,00 грн, стіл кухонний дерев`яний коричневого кольору, вартістю 1 200,00 грн, набір м`яких кухонних стільців, вартістю 1 400,00 грн, парту шкільну, вартістю 1 300,00 грн, поличку для книг, вартістю 1 000,00 грн, шафу платяну, вартістю 1 100,00 грн, шафу кутову для верхнього одягу, вартістю 1 200,00 грн, диван розкладний двоспальний, вартістю 3 000,00 грн, меблі для ванної/дзеркало із шафою вартістю 1 400,00 грн, а всього майна на загальну суму 32 300,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у якій заявник просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення без урахування висновків викладених у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі 6-399цс17 та Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі

№ 641/5115/16-ц.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

За змістом пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у даній справі є вимоги про поділ майна подружжя, шляхом визнання за позивачем права власності на майно загальною вартістю

467 611,50 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, частини четвертої статті 274 ЦПК.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків викладених у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17 щодо доведення за чиї кошти майно подружжя набувалося є неспроможними, оскільики як Верховний Суд України у постанові від 24 травня 2017 року

№ 6-843цс17 відійшов від раніше сформованої ним судової практики, зазначив про необхідність врахування презумпції спільності майна подружжя (стаття 60 СК України) та обов`язку її спростування тим з подружжя, хто її оспорює. Відповідач у зазначеній справі, презумпцію спільної сумісної власності майна набутого у шлюбі не спростовував.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення без урахування висновків викладених у постанові Верховного Суду від

26 червня 2019 року у справі № 641/5115/16-ц є безпідставними, оскільки наведена, як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, постанова Верховного Суду, ухвалена за інших встановлених судами фактичних обставин справи.

Ураховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що касаційна скарга стосується питання права яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, зокрема, щодо винятковості справи для її учасників.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак