ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9325/20 Справа № 205/5297/20 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року

по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання недійсним правовідношення поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2020 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання недійсним правовідношення поруки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпроптеровська від 21 липня 2020 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною поруки у вигляді договору іпотеки передано на розгляд Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання недійсним правовідношення поруки відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року у цивільній справі №205/5297/20 про відмову у забезпеченні позовних вимог та постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що надані позивачем докази, не підтверджують тієї обставини, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а вказані обставини ґрунтуються лише на припущеннях, а доказів на їх підтвердження суду не представлено.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання недійсним правовідношення поруки.

16 липня 2020 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчужувати, реалізовувати або здійснювати будь-які інші дії з нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Заборонити будь-які дії направлені на виселення осіб, що мешкають у вказаній квартирі, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначає, що відповідач за допомогою нотаріальних дій, зловживаючи своїми правами, на підставі не існуючого договору займу та іпотеки переоформила квартиру АДРЕСА_1 на себе. Також, відповідач здійснила дії щодо зняття з реєстрації у зазначеній квартирі позивача та неповнолітної особи, яка проживає разом з ним, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було подано заяви до правоохоронних органів. Наразі, та з моменту придбання квартири АДРЕСА_1 це є єдиним житлом ОСОБА_1 та дитини, що проживає за цією адресою з бабусею ОСОБА_4 . Отже, за період розгляду справи відповідач може здійснити формальне, юридичне відчуження майна, оформивши договори дарування чи купівлі-продажу на будь-кого, в тому числі і на своїх близьких родичів аби уникнути подальшого повернення єдиного житла позивачеві у разі задоволення позовних вимог. А тому, при розгляді даної позовної заяви є всі підстави для вжиття заходів щодо забезпечення вимог шляхом накладення арешту на вказану квартиру, що є на даний час у власності відповідача, заборонивши її реалізацію будь-кому.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За положеннями п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є визнання недійсними правовідношення поруки, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що були зафіксовані 03.11.2017 року у вигляді договору іпотеки.

З Інформаційної довідки №156429270 від 15.02.2019 року та №229119669 від 22.10.2020 року встановлено, що з 22.01.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №29975411, зроблений приватним нотаріусом Павловською Г.О., Дніпровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1697, виданий 03.11.2017 року (а.с. 13-16, 58-59).

Згідно довідки №5355 від 19.03.2019 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 26).

За п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити об`єктивну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; додержання збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; взаємозв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, проаналізувати чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 7 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що ухвала про забезпечення позову постановлюється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України (в редакції діючого ЦПК України ст. 260), і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановлені ухвали.

Оскільки наслідком визнання недійсними правовідношення поруки, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вигляді договору іпотеки буде поновлено становище, що мало місце до порушення, тобто повернення відомостей про належність квартири позивачу, застосування заборони відчуження, реалізацію або здійснення будь-яких інших дій з нерухомим майном відповідача до вирішення справи може усунути можливі ускладення щодо виконання такого рішення дотримуючись розумного балансу між інтересами позивача та відповідача.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Отже, судом першої інстанції не з`ясовані всі обставини справи та необґрунтовано відмовлено у накладенні заборони на кв. АДРЕСА_1 .

Разом з тим, вимога ОСОБА_1 про накладення арешту не може бути одночасно застосована з вимогами щодо накладення заборони відчужувати, реалізовувати або здійснювати будь-які інші дії, оскільки вказані вимоги є тотожними процесуальними діями та одночасне накладення й арешту та заборони відчуження спірного майна є суттєвим обмеження прав власника, що порушує принцип співмірності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року необхідно скасувати і заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання недійсним правовідношення поруки задовольнити частково.

Накласти заборону відчужувати, реалізовувати або здійснювати будь-які інші дії з нерухомим майном, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_3 про визнання недійсним правовідношення поруки задовольнити частково.

Накласти заборону відчужувати, реалізовувати або здійснювати будь-які інші дії з нерухомим майном, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова