Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/477/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.03.2020смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої - судді Кривенко О.В.,

за участі секретаря судового засідання Маташнюк О.В.

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 ,

представника відповідача за довіреністю ОСОБА_18.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт.Доманівка справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Доманівської селищної об`єднаної територіальної громади Миколаївської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Доманівська державна нотаріальна контора Миколаївської області про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою про визнання заповіту, посвідченого сільським головою Царедарівської сільської ради Доманівського району ОСОБА_9 недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки розміром 4,84га, розташованої в межах території Царедарівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, у визначений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак дізнався від нотаріуса, що на спадкове майно існує заповіт від 2015р. Згодом позивач дізнався, що заповіт було складено на ім`я ОСОБА_2 . Зі змісту заповіту позивачу стало відомо, що у заповіті зазначено, що його складено зі слів спадкодавця. В 1986 р. батько позивача переніс інсульт, з того часу його мова була невиразною, хвороба прогресувала, з 2013р. батько перестав розмовляти. За таких обставин, позивач вважає, що що під час вчинення та посвідчення правочину, а саме заповіту як розпорядження ОСОБА_5 на випадок його смерті не дотримано істотної вимоги до правочину - вільне волевиявлення його учасника ОСОБА_5 , яке не відповідало його внутрішньої волі, тому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 від 13.08.2015 року на ім`я ОСОБА_2 .

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 03.07.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 31.07.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Доманівського районного суду від 22.01.2020 року призначено судово-медичну експертизу та зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 14.02.2020 року провадження поновлено.

19.07.2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, 24.07.2019 року позивачем було подано відповідь на відзив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, пояснила, що в медичній документації

зазначено, що мова ОСОБА_5 невиразна, він не міг розмовляти, вказується на правосторонню глухоту на фоні ОНМК, йдеться про порушення мови, пам`яті, вміння рахувати. В заповіті зазначено, що заповіт записано зі слів ОСОБА_5 , але ОСОБА_5 не міг розмовляти в силу своєї хвороби, а отже не міг зрозумілими словами висловити свою волю стосовно тексту заповіту, тому вказаний правочин не міг бути укладений, а укладений є недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 , її представник ОСОБА_3 в суді позов не визнали, вважають позовні вимоги необґрунтованими, тому просили відмовити в його задоволенні.

Відповідач пояснила, що спадкодавець ОСОБА_5 з 1986 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вів спільне господарство з її бабусею ОСОБА_7 , жили в будинку бабусі в с.Копані Доманівського району, після смерті якої продовжував проживати в її будинку до своєї смерті. За життя ОСОБА_5 доглядала ОСОБА_7 , а після її смерті догляд здійснювала матір позивача- ОСОБА_8 . Після того, як матір захворіла та була прооперована, позивач також почала здійснювати догляд за ОСОБА_5 , оскільки він потребував сторонньої допомоги. У ОСОБА_5 , після перенесеного інсульту мова була нечітка, але зрозуміла, жестами можна було все зрозуміти, коли уточнювалися якісь обставини, він чітко підтверджував 'так' або 'ні'. ОСОБА_5 називав її онучкою, коли бабуся ОСОБА_7 захворіла і вирішила скласти заповіт на своє майно, тоді ОСОБА_5 також виявив бажання скласти заповіт, тому вони звернулися до посадової особи Царедарівської сілської ради. На похорони ОСОБА_5 його син позивач ОСОБА_4 не приїхав, за життя батка не допомогав та не піклувався про нього.

Представник відповідача - Доманівської селищної об`єднаної територіальної громади в суді просив задовольнити позов та визнати заповіт недійсним з підстав, що волевиявлення ОСОБА_5 не відповідало його волі, він не міг висловити свою думку при складенні заповіту, що підтверджено висновком експерта та іншими доказами.

Третя особа направила заяву, в якій просила розглядати цивільну справу за відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши зібрані матеріали, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зідно ч.1,2 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.І ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За приписами ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним Кодексом України.

Відповідно до правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 23.10.2013 року по справі № 6-109цс 13 для визнання угоди недійсною необхідна бути доведена абсолютна неспроможність особи при укладені правочинів усвідомлювати значення своїх дій та / або / керувати ними.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього

Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.У відповідності до 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності

правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 , 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може

суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.

Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 був складений заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2 на спадкове майно у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4.84 га, яка розташована та території Царедарівської сільської ради Доманівського району та належна йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №064312, виданого Доманівської РДА 07.11.2005 року. Заповіт посвідчено вдома у заповідача сільським головою Царедарівської сільської ради Доманівської району ОСОБА_9 у присутності двох свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та підписано іншою особою ОСОБА_12 у зв`язку з хворобою заповідача ОСОБА_5 . Особу заповідача, свідків та особи, яка підписала заповіт встановлено, дієздатність перевірено.

З копії витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), вбачається, що складений ОСОБА_5 заповіт від 13.08.2015 року та посвідчений в Царедарівській сільській раді Доманівського району Миколаївської області сільським головою ОСОБА_9 є чинним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 у віці 82 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 201 від 30.10.2018 року.

Згідно довідки, виданої виконкомом Доманівської селищгної ради Доманівського району № 260 від 15.07.2019 року, ОСОБА_5 , з 1986 року проживав в цивільному шлюбі з ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 та вели спільне господарство. Після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 проживав за тією ж адресою. Вказане підтверджується витягами із погосподарських книг на 1986-1990р.р., 1991-1995р.р., 1996-2000р.р., 2001-2005 р.р., 2006-2010 р.р., 2011-2015р.р., 2016-2020 р.р.

Згідно з копії заповіту, посвідченого 13 серпня 2015 року сільським головою Царедарівської сільської ради Доманівської району ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_5 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, без будь-якого примусу, в присутності двох свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, яким заповів спадкове майно у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4.84 га, яка розташована та території Царедарівської сільської ради Доманівського району та належна йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №064312, виданого Доманівської РДА 07.11.2005 року.

В тексті заповіту зазначено, що у зв`язку з поганим зором та загальним немічним фізичним станом здоров`я і внаслідок цього неможливістю власноручно підписати заповіт після прочитання тексту заповіту вголос свідками, заповіт в присутності заповідача, свідків підписано ОСОБА_12 . Заповіт посвідчено та записано сільським головою Царедарівської сільської ради Доманівського району ОСОБА_9 . Заповіт повністю прочитаний уголос свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до його підписання, даний заповіт зареєстрований у реєстрі за № 16. Заповіт записаний сільським головою зі слів ОСОБА_5 .

Як вбачається з копії спадкової справи заведеної Доманівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_5 , 03.02.2019 року звернулась ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 та 26.03.2019

року звернувся ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_5 . Згідно заяви від 23.04.2019 року ОСОБА_14 звернулася із заявою в нотаріальну контору, згідно якої відмовляється від прийняття спадщини, що залишилася

після смерті ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та згідно заяви відмовляється від виділення 1/2 частки майна, як пережившої дружині після смерті ОСОБА_5 . Згідно заяви від 23.04.2019 року ОСОБА_15 звернулася із заявою в нотаріальну контору, згідно якої відмовляється від прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 .

Суд також бере до уваги показання свідка ОСОБА_12 , яка зазначила, що в будинку ОСОБА_5 , замість нього в присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11

підписала заповіт, у зв`язку з його поганим зором та станом здоров`я. Заповідач показав на присутню ОСОБА_2 та кивнув головою 'так' на запитання ОСОБА_9 кому він хоче заповісти земельну ділянку, також запитували чи хоче він заповісти майно сину чи доньку, він махав головою 'ні'. Заповіт, був прочитаний вголос та підписаний свідками. Жодних сумнівів щодо волевиявлення ОСОБА_5 не виникло.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що була сусідкою ОСОБА_5 , який хворів після паралічу, мова була невиразна, але говорив 'так' чи 'ні', все розумів, його також можна було зрозуміти, міг виразити свою волю та думку. Її разом з ОСОБА_11 запросили, як свідків при складанні заповіту до будинку ОСОБА_5 , який показав на присутню ОСОБА_2 та казав 'так' на запитання кому він хоче заповісти майно, чи це саме земельна ділянка, також запитували чи хоче він заповісти майно сину чи донькі, він махав головою 'ні'. Заповіт, був прочитаний вголос та підписаний свідками. Жодних сумнівів щодо волевиявлення ОСОБА_5 не виникло.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що є знайомою та односельчанкою ОСОБА_5 , який був при здоровому розумі, розумів що робить, хворів, але міг виразити свою волю, видава звуки, погоджувався чи відмовлявся кивком голови 'так' чи 'ні', можна було зрозуміти що він хоче. Від ОСОБА_8 знала , що ОСОБА_5 заповів земельну ділянку ОСОБА_2 , оскільки родина ОСОБА_2 доглядала його.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що в 2015 році обіймала посаду сільського голови Царедарівської сільської ради Доманівського району та пояснила, що двічі приходила за місцем проживання ОСОБА_5 , поспілкувалась із ним та з`ясувала його дійсну волю. Текст заповіту було виготовлено нею технічним способом та після його прочитання та підписання було посвідчено. Заповіт підписувала ОСОБА_12 замість ОСОБА_5 . Зазначила, що ОСОБА_5 , висловлював свою думку шляхом відповіді на запитання, погоджувався кивком голови, стверджував 'так' та вказавав на ОСОБА_2 , яка на ту особу, на користь якої він хоче зробити заповіт, потьмарень не було, його фізичний стан був задовільний. Сільський голова запитувала ОСОБА_5 чи хоче він заповісти своє майно ОСОБА_2 , на що він кивав головою 'так', на запитання чи бажає можливо він сину ОСОБА_4 заповісти земельну ділянку, ОСОБА_5 категорично заперечував 'ні'. Вона впевнена, що він усвідомлював свої дії та волевивлення його було чітко зрозуміло. Вона підтверджує правдивість волі заповідача, який заповів своє майно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_5 проживав однією сім`єю з її свекрухою ОСОБА_7 , після перенесеного інсульту був лежачий, але ліва рука працювала, міг виразити свою волю шляхом кивання головою, зі слухом було все гаразд. Він разом з ОСОБА_7 виявили бажання покликати нотаріуса, щоб заповісти належне їм майно. Він хотів свою земельну ділянку заповісти ОСОБА_2 , яку вважав своєю онукою та яка допомогала його доглядати. Син ОСОБА_4 батька за життя не відвідував, на похороні не був присутній, не допомагав ні фізично, ні матеріально.

Згідно довідки, виданої управлінням соціального захисту Доманівської РДА № 563/03 від 27.02.2019р., ОСОБА_5 , як особа з інвалідністю 1 групи загального захворювання перебував на обліку в управлінні та був забезпечений багатофункціональним кріслом колісним, з питань забезпечення його засовами пересування зверталася ОСОБА_8 .

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом від 11.11.2011 року № 3306/05 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. 1.4. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування

встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності.Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого

самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку.

Нотаріальна дія по посвідченню ззаповіту ОСОБА_5 була вчинена посадовою особою органу місцевого самоврядування ОСОБА_9 , сумнівів у дієздатності заповідача у неї не виникало.

Відповідно до розпорядження № 55 від 31 грудня 2010 року, затверджено посадову інструкцію сільського голови, згідно п. 2.15 якої, сільський голова складає та посвідчує нотаріальні дії у відсутності секретаря сільської ради

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 05 березня 1986 року переніс гострий ішемічний інсульт в басейні лівого середьо-мозкової артерії з гіміпарезом справа, моторною афазією, міокардіострофією, після чого з серпня 1986 року був визаний інвалідом 1 групи, що підтверджується довідкою Доманівської ЦРЛ № 387 від 28.03.2019 року.

За висновком судово-медичної експертизи по медичним докуменнтам № 109 від 28.01.2020 року проведеної Миколаївським обласним бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради , згідно наданою медичної документації у ОСОБА_5 , 1936 р.н. з 05.03.1986р по 11.03.2015р маються захворювання: атеросклероз судин головного мозку з гіпертензією, гострого порушення мозкового кровообігу (ішемічного інсульту 05.03.1986г), та його наслідків у вигляді правобічного геміпарезу, моторної афазії, епісіндрому, також має діенцефалію 2 ст. змішаного ґенезу, зниження слуху. Був інвалідом 1 групи, не міг самостійно пересуватися (був паралізований), та потребував стороннього догляду. Моторна афазія це ускладнення ішемічного інсульту коли людина втрачає здатність граматично правильно висловлювати свої думки, не зрозуміло мову інших людей та не може повторити фразу, зазнає труднощі при називанні предметів, плутає правильний порядок слів. Виходячи з вищесказаного, на момент складу заповіту 13.08.2015р, ОСОБА_5 більш ймовірно не міг чітко розмовляти, та висловлювати свою думку.

Відповідно до правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 23.10.2013 року по справі № 6-109цс 13 для визнання угоди недійсною необхідно довести абсолютну неспроможність особи при укладені правочинів усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися

висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Окрім того, судом встановлено, що в медичній документації у ОСОБА_5 не зафіксовані жодні психічні розлади, які б відповідали критеріям хронічного стійкого психічного розладу та могли б позбавляти його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Лікарями психіатрами в цей час він не оглядався. Відсутні в медичній

документації встановлений ОСОБА_5 такі діагнози, як 'глухота' чи 'німота'.

Надані в розпорядження суду медичні документи свідчать лише про факт періодичного

лікування ОСОБА_5 і жодним чином не підтверджують того, що ОСОБА_5 на час складання та підписання заповіту від 13.08.2015 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивачем не заявлялося клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи на вирішення якої має бути поставлене питання чи ОСОБА_5 на момент складання та посвідчення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними

Суд враховує, що остання медична документація, згідно якої ОСОБА_5 проходив медичне обстеження від 11.03.2015 року, а заповіт було складено 13.08.201 року, що може

свідчити про зміну стану здоров`я ОСОБА_5 Висновок судово - медичної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Натомість із показів свідків у судовому засіданні встановлено, що спадкодавець важко пересувався, потребував сторонньої допомоги, яку йому надавала відповідачка та її матір, а тому у суду немає сумнівів щодо дійсної вола заповідача.

Що стосується доводів представника позивача про те, що ОСОБА_5 не міг виразити свою волю щодо підписання від його імені заповіту ОСОБА_12 то такі спростовуються у судовому засіданні показами свідків, які підтвердили, що наміри та воля заповідача були зрозумілими.

На спростування доводів відповідача щодо присутності ОСОБА_2 при складенні заповіту, у справі № 727/6176/16-ц ВС дійшов висновку, що обов`язок дотримання нотаріальної таємниці поширюється на осіб, яким про посвідчення заповіту стало відомо у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, свідків, та особу, яка підписує заповіт замість заповідача, а не на заповідача. Тому складання заповідачем заповіту в присутності інших осіб не може розцінюватися як порушення таємниці заповіту (постанова від 10.06.2019)

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи викладені обставини та докази на їх підтвердження, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 усвідомлюючи значення своїх дій, здійснив своє вільне волевиявлення щодо розпорядження належним йому майном, оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Слід відмовити у стягненні судових витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 212, 215 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Доманівської селищної об`єднаної територіальної громади Миколаївської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Доманівська державна нотаріальна контора Миколаївської області про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.03.2020 року.

Суддя : О. В. Кривенко