ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» березня 2020 року

м. Харків

справа № 645/713/19-ц

провадження 22ц/818/1259/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа Харківська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року в складі судді Шарко О.П.

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Харківська міська рада про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1999 року, а також після його смерті залишилися цінні папери.

Зазначила, що спадкоємцем відповідної черги на спадкування став рідний брат спадкодавця та її батько, ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив спадкових справ.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_5 .

Вказала, що 15 листопада 2016 року у встановлений законом строк шість місяців вона звернулася до приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Ковтун С.М. та за її заявою відкрито спадкову справу № 22/2016. Так як на день смерті її батько у зареєстрованому шлюбі не перебував, спадкоємцем першої черги після його смерті є вона. Інших спадкоємців немає.

Зазначила, що згідно заповіту від 25 липня 2007 року, посвідченому державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Харченко Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 5-648, ОСОБА_4 заповідав її чоловіку ОСОБА_3 цінні папери, а саме іменні акції.

Посилалася на те, що у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухомість вона позбавлена можливості офіційно у нотаріуса отримати свідоцтво про право на спадщину, так як не має необхідних документів для оформлення спадщини.

Вказала, що в даний час вона фактично вступила у володіння, так як дбає за нерухомістю, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги за спірну квартиру.

Просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідний актовий запис № 15951.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідний актовий запис № 15951.

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважала, що позивачка не надала до суду належних, допустимих та достатніх письмових доказів того, що ОСОБА_5 за життя мав на праві приватної власності спірну квартиру; що позивачкою у суді першої інстанції не ставилась вимога щодо визнання права власності на частину квартири за ОСОБА_5 , а суд першої інстанції, порушуючи принцип диспозитивності, самостійно встановив таку обставину для визнання права власності за позивачкою.

02 березня 2020 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що ОСОБА_5 звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті брата ОСОБА_4 , однак не встиг зареєструвати право власності на спадщину, оскільки помер. Зазначила, що на час подання цього позову її батько помер і вона, як правонаступниця, звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкової трансмісії.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, мотивовано тим, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є рідними братами (а.с.77, 80).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_4 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1999 року, виданого Органом приватизації житлового фонду Харківського управління спеціалізованих та монтажних робіт на підставі розпорядження від 28 квітня 1999 року № 42 (а.с.7-8).

25 липня 2007 року ОСОБА_4 склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Харченко Л.А., за яким належні йому прості іменні акції, загальною кількістю 265 штук Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство), номінальною вартістю цінного паперу 10,00 грн, що підтверджується випискою з реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Обліковець» 10 квітня 2007 року за № 119, заповів ОСОБА_3 (а.с.19).

Із довідки Комунального підприємства «Харківськне бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради № 1043003 від 21 серпня 2018 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року згідно матеріалів інвентаризаційних справ підприємства власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 29 квітня 1999 року, ОПЖФ ХУС та МР, реєстровий № 42 (а.с.32).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2017 року у справі № 645/1957/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, зміну черговості спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено (а.с.35-40).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 (а.с.12).

ОСОБА_7 є рідною дочкою ОСОБА_5 (а.с.13).

10 липня 1982 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, після якого ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с.13)

Постановою приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Ковтун С.М. від 31 жовтня 2018 року № 180/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був ОСОБА_5 , брат спадкодавця, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Вказаною постановою встановлено, що 15 листопада 2016 року у встановлений законом строк у шість місяців відкрито спадкову справу № 22/2016 за заявою дочки спадкодавця ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був ОСОБА_5 , брат спадкодавця, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Також, 02 листопада 2015 року Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_6 заведено спадкову справу № 1003/2015.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання з ОСОБА_4 . Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його брат ОСОБА_5 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно спадкоємцем на майно ОСОБА_5 є його дочка ОСОБА_1 . Державна реєстрація права власності на зазначену квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. При цьому, спадкоємиця померлого ОСОБА_1 , не надала нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній (а.с.41-42).

З копії спадкової справи № 1003/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , наданої Дванадцятою Харківською державною конторою вбачається, що 02 листопада 2015 року до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 (а.с.70).

08 лютого 2016 року ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 (а.с.70 зворот-71).

В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

За змістом пункту 4.9 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців необхідно витребувати документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18) зроблено висновок, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є рідними братами.

ОСОБА_1 є рідною дочкою ОСОБА_5 та племінницею ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_4 був його рідний брат та батько позивача - ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. Однак, не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_5 .

Проте, постановою приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Ковтун С.М. від 31 жовтня 2018 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був ОСОБА_5 , брат спадкодавця, який прийняв спадщину, однак, не оформив своїх спадкових прав, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів.

З вказаної постанови вбачається, що на день смерті ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі не перебував, з іншими особами без реєстрації шлюбу не проживав. Крім ОСОБА_1 більше дітей ОСОБА_5 не мав.

В суді апеляційної інстанції позивачка, представник позивачки, відповідач підтвердили, що дійсно на день смерті ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі не перебував, з іншими особами без реєстрації шлюбу не проживав, крім позивачки, більше дітей не мав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано виходив з того, що відсутність реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 , а також відсутність у ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , не є перешкодою для реалізації ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

В силу положень частини 3 статті 1268 ЦК України ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого батька, з огляду на що спірне майно, яке складається з квартири, входить до спадкової маси, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 .

Відсутність у ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину на вказане майно в силу вимог частини третьої статті 1296 ЦК України не позбавляє його спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 за законом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Харківська міська рада в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року.