Справа № 933/876/20 р.
Номер провадження № 2-о/933/34/20 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Щербак Ю.В.

за участі:

секретаря судового засідання - Осадчої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи,

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду із заявою про встановлення факту смерті, заявник ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївці Донецької області помер її чоловік ОСОБА_2 .

Макіївським відділенням Республіканського бюро судово-медичної експертизи було видано лікарське свідоцтво про смерть неналежного зразка з печаткою ДНР .

Заявник звернувся до Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті ОСОБА_2 та отримання свідоцтва про смерть. Однак, у зв`язку з невідповідністю наявних в нього медичних документів, виданих на тимчасово окупованій території, зразку документів, відповідно до вимог законодавства України, заявнику було відмовлено.

На підставі викладеного, заявник просить встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївці Донецької області її чоловіка - ОСОБА_2 .

Заявник ОСОБА_1 надала до суду письмову заяву, в якій просить задовольнити заяву про встановлення факту смерті та розглянути в судовому засіданні без її участі.

Представник заінтересованої особи Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану просить розглянути справу без участі представника, заперечень проти задоволення заяви не надав та повідомив про відсутність в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( лист № 20.50-72/1695 від 09 грудня 2020 року).

Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 24 травня 1975 року Червоногвардійським відділом ЗАГСу м.Макіївки, актовий запис № 317, заявник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки УСЗН Олександрівської райдержадміністрації від 18 квітня 2017 року № 955 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 зареєструвала фактичне місце проживання в АДРЕСА_1 .

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Місто Макіївка Донецької області віднесено до таких населених пунктів.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Начальник Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) листом за № 20.50-72/593926 від 09 грудня 2020 року відмовив заявникові у реєстрації смерті ОСОБА_2 , оскільки, для підтвердження факту смерті пред`явлено документ невідповідної форми.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

На доказ обставин, викладених у заяві, суду надано довідку про причину смерті № 653 від07 квітня 2020року , за якою ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок хронічної ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного коронарокардіосклерозу . Вказана довідка видана Макіївським відділенням Республіканського бюро судово-медичної експертизи неналежного зразка з печаткою ДНР, отже, має форму, яка не відповідає діючому законодавству України.

Крім того, заявник надала свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Червогвардійським відділом ЗАГС Макіївського міського відділу запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР, за яким ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївці , актовий запис №307 від 09 грудня 2020 року.

Оцінюючи надані письмові докази, суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на неконтрольованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного, сімейного життя, матеріального забезпечення, тощо.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але « у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смерті і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці.

Так, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v/ Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia,

23.02.2016) ЄСПЛ приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defactoорганів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території , життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 96) При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «Першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть чоловіка та подальшого оформлення допомоги на поховання та спадку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Керуючись ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст.ст. 264, 265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнавши датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та місце смерті місто Макіївка Донецької області,Україна .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 ,місце реєстрації : АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: Олександрівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), юридична адреса: смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області, пл.Олександра Невського, буд 3.

Суддя Ю.В. Щербак