ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/43/20 Справа № 199/8951/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 04 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого, остання отримала кредит розмірі 45 000 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі.

Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язалася повернути банку кредит в повному обсязі не пізніше 05.03.2029 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 11,9% річних.

В якості забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 00/2 від 04.03.2008 року, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань належним чином не виконує, тому станом на 11.11.2015 року заборгованість позивальника за договором складає 45 251,52 доларів США та 33 845,19 грн. Просить суд стягнути на його користь з відповідачів солідарно вказану заборгованість, а також судові витрати по справі.

У свою чергу відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим, зазначивши, що він в якості забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 березня 2008 року уклав з банком договір поруки № 00/2 від 04.03.2008 року, відповідно до умов якого зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі. Однак останній черговий платіж за кредитним договором № 0 від 04.03.2008 року, передбачений графіком платежів до кредитного договору, був сплачений позичальником 24.10.2014 року, до моменту звернення Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з позовною заявою до суду пройшло більше року, а вимога кредитора поручителю не пред`явлена, а тому позовні вимоги до нього вважає безпідставними. Посилаюсь на пропуск банком строку для звернення з даними вимогами до поручителя, ОСОБА_2 просив суд визнати припиненим договір поруки, укладений між ним та банком.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 04 березня 2008 року станом на 11.11.2015 року в розмірі 45 251,52 доларів США, що складається із: заборгованість по кредиту строкова 38 775,77 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена 1244,09 доларів США,заборгованість по процентам поточна 408,09 доларів США, заборгованість по процентах прострочена 4 823,57 доларів США; а також пеню в розмірі 33 845,19 грн.

У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального, просили рішення суду скасувати, відмовити у задоволенні позовних вимог банку та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що порука ОСОБА_2 припинилася, оскільки останній черговий платіж на погашення заборгованості був сплачений 24.10.2014 року. Відповідачі не погоджуються з розрахунком заборгованості та вважають що суд мав призначити експертизу. Крім того, відповідачами зазначено, що банком не підтверджено виконання своїх зобов`язань щодо передачі кредитних коштів, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів»також позичальнику не було надано інформацію про умови кредитування.

ПАТ «УкрСиббанк»подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого вона отримала кредит в розмірі 45 000,00 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі.

Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язалася повернути банку кредит в повному обсязі не пізніше 05.03.2029 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 11,9% річних.

В якості забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 00/2 від 04.03.2008 року, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі.

Однак позичальник належним чином умови договору не виконувала, внаслідок чого станом на 11.11.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 45 251,52 доларів США, з яких:

-заборгованість за кредитом строкова 38 775,77 доларів США;

-заборгованість за кредитом прострочена 1 244,09 доларів США;

-заборгованість за відсотками поточна 408,09 доларів США;

-заборгованість за відсотками прострочена 4 823,57 доларів США.

Також заборгованість по пені за порушення термінів повернення платежів за кредитом станом на 11.11.2015 року складає 33 845,19 грн, з яких:

-пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 6 397,76 грн; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 27 447,43 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

03 серпня 2015 року на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 були направлені вимоги про усунення порушень. Зазначеними вимогами банк повідомив відповідачів про наявність заборгованості за кредитним договором та зміну терміну повернення кредиту в порядку ст. 1050 ЦК України, строк для погашення простроченої заборгованості складав 31 день. 13 серпня 2015 року вимоги були отримані відповідачами, однак залишені без виконання.

З позовом до суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» звернувся 13.11.2015 року, тобто в межах встановленого ч.4 ст.559 ЦК України строку.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідачів солідарно розмір заборгованості за кредитним договором, відмовивши у задоволенні зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим.

Доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що порука ОСОБА_2 припинилася, оскільки останній черговий платіж на погашення заборгованості був сплачений 24.10.2014 року, тому саме з цієї дати має обраховуватися строк на звернення кредитора до поручителя, підлягає відхиленню, з огляду на наступне.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції на час ухвалення рішення), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Сторони в кредитному договорі узгодили дострокове повернення кредиту у випадку настання обставин визначених п.п.2.3.,4.9, 5.3, 5.5., 5.6., 5.8, 5.10, 8.4, 10.2., 10.14. Кредитного договору та направлення Банком на адресу позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту на протязі 31 дня з моменту її отримання.

Оскільки з урахуванням положень ч.2 ст.1050 ЦК України та п.12.1 Кредитного договору, надіславши позичальнику та поручителю вимогу про повне острокове повернення кредиту, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, визначивши, що термін його виконання настав на 32 календарний день з дати одержання такої вимоги, тому передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 року у справі №711/2876/14-ц.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з розрахунком заборгованості та необхідністю призначення експертизи, підлягають відхиленню, оскільки матеріали справи містять розгорнутий розрахунок заборгованості, в якому визначено розмір наданих кредитних коштів, нарахованих відсотків, пені, залишку заборгованості за кредитним договором, що відповідають умовам договору, при цьому власного розрахунку або інших обґрунтованих підстав для незгоди з розрахунком банку відповідачами не наведено.

Посилання відповідачів в апеляційній скарзі на ненадання позивачем доказів отримання позичальником кредитних коштів не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав:

Відповідно до п.1.5 Кредитного договору, Кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника № 3400.

Відповідно до п.62 Постанови Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

Матеріали справи містять Виписку за особовим рахунком ОСОБА_1 від 04.03.2008 року, що свідчить про видачу їй з поточного рахунку № НОМЕР_1 коштів в сумі 45 000 доларів США з призначенням платежу: надання кредиту згідно угоди 0 від 04.03.2008 року (том 1, а.с.20).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором (том 1, а.с.21-34), позичальник здійснювала погашення заборгованості, що також підтверджує факт отримання нею коштів та згоду з умовами договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позичальнику не було надано інформацію про умови кредитування, підлягають відхиленню, оскільки у п.10.13 Кредитного договору зазначається, що підписання даного Договору Позичальником свідчить про те, що всі умови Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього та перед підписанням даного Договору Позичальник отримав інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема п.2. ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки законності по суті правильного рішення не спростовують.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова