Справа №442/6456/20
Провадження №2/442/1537/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої судді Грицай М.М.,
з участю секретаря - Антоненко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дрогобичі справу за позовом ОСОБА_1 до Стебницької міської ради, про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, -
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить встановити факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини. А також визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 та складається з 13/25 ідеальних часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0919 га, розташованої на території Стебницької міської ради, АДРЕСА_2 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.
У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його двоюрідним братом. Після смерті останнього відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0919 га, розташованої на території Стебницької міської ради, АДРЕСА_2 . Дане майно належало батьку померлого - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька, ОСОБА_2 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, однак, не оформив своїх спадкових прав. На момент смерті брата ОСОБА_2 , він проживав разом з останнім у будинку АДРЕСА_2 , оскільки власної сім`ї брат не мав. Після смерті батьків, він являвся єдиним родичем померлого, який потребував сторонньої допомоги. Він здійснював за ним догляд, вів домашнє господарство, придбавав ліки, доглядав при хворобі, купляв продукти та готував їжу останньому, а також забезпечував одягом та всім необхідним до дня його смерті, організовував поховання. Оскільки на час відкриття спадщини він постійно проживав разом зі своїм двоюрідним братом по АДРЕСА_1 , то є таким, що прийняв спадщину. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у видачі свідоцтва йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцю та роз`яснено право звернутись з позовом до суду.
У судове засідання позивач не з`явився. Однак, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відзиву до суду не подав.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, судом постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як між двоюрідними братами, підтверджуються наступними свідоцтвами про народження: серії НОМЕР_2 , серії ЯГ № 167239, серії ЯФ № 910399.
Згідно довідки №1672 від 06.10.2020, виданої КП «Міський сервіс» Стебницької міської ради, ОСОБА_2 , 1975 року народження, до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; похованням займався ОСОБА_1 , 1971 року народження.
Згідно записів в будинковій книзі на будинок АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , 1975 року народження, був зареєстрований за вказаною адресою.
Складеним актом, за підписом сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що проживають у сусідніх будинках по АДРЕСА_2 , стверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно проживали в спільному будинку АДРЕСА_2 , до дня смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається зі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Стебницької міської ради за №185 від 23.08.1991 року, та Державного акту серії IV-ЛВ №015402 від 19.03.1998р., 13/25 ідеальних часток житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та відповідно земельна ділянка площею 0,0919 га, розташована на території АДРЕСА_2 , належать ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .
Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 211/02-14 від 02.09.2020, приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Тепла М.Ю. відмовила заявнику ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частина перша статті 315 ЦПК України містить перелік фактів, що мають юридичне значення та встановлюються в судовому порядку.
Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (у даному випадку встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем).
Згідно до ст.1264 ЦК України у четвергу чергу на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Частиною 2 ст.3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до п.2 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», справи розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
За змістом пункту 23 згаданої постанови ПВСУ, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст..1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Враховуючи викладене, вважаю, що заявником доведено факт постійногго проживання з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини.
Частиною 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено позивачем.
Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.
Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно і такий є спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом та після смерті брата вчинив усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак, з незалежних від нього причин, у видачі такого було відмовлено, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 81, 264, 265, 352 ЦПК України , суд, -
Позов ОСОБА_1 задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на спадкове майно, а саме: 13/25 ідеальну частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0919 га, розташовану на території Стебницької міської ради, АДРЕСА_2 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Грицай М.М.