Постанова

Іменем України

27 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 501/1761/17

провадження № 61-17629св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Чорноморська міська рада Одеської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: відділ державного архітектурно-будівельного контролю Управління архітектури та містобудування Чорноморської міської ради, комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2018 року у складі судді Пушкарського Д. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Гірняк Л. А., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року Чорноморська міська рада Одеської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: відділ Державного архітектурно будівельного контролю Управління архітектури та містобудування Чорноморської міської ради, комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області, про знесення самочинно збудованого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 04 жовтня 1973 року ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає в квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира їй надана відкритим акціонерним товариством «Іллічівський завод залізобетонних конструкцій» (далі - ВАТ «Іллічівський завод залізобетонних конструкцій»).

Рішенням виконавчого комітету Малодолинської сільської ради від 12 грудня 1997 року № 229 прийнято від ВАТ «Іллічівський завод залізобетонних конструкцій» на баланс територіальної громади будинки по вулицях Малодіжній та Робочій у с . Малодолинське .

Рішенням виконавчого комітету Малодолинської сільської ради від 12 грудня 1997 року № 231 мешканцям квартир по вулицях Молодіжній та Робочій передано безоплатно у власність займані ними приміщення. ОСОБА_1 своїм правом на приватизацію квартири не скористалась. У 2001-2004 роках відповідач самочинно переобладнала займану квартиру.

Рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 28 травня 2014 року за № 214 спірну квартиру закріплено на праві господарського відання за комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради.

ОСОБА_1 з часу прибудови тамбура та санвузла, неодноразово скаржилася та скаржиться на незадовільний стан квартири.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 серпня 2011 року у справі № 2а-3571/11 зобов`язано виконавчий комітет Іллічівської міської ради Одеської області зробити ремонт у приміщеннях квартири, що займає ОСОБА_1 , перелік, види та приміщення квартири, у яких слід зробити ремонт, не визначалися. На виконання вказаної постанови суду в квартирі ОСОБА_1 був зроблений ремонт, однак вона продовжує вимагати виконати ремонт у самовільно прибудованих нею приміщеннях.

Посилаючись на викладене, Чорноморська міська рада Одеської області просила зобов`язати ОСОБА_1 за рахунок її власних коштів демонтувати добудовані приміщення й привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану, що існував до реконструкції, визначеному у виготовленому в 2002 році технічному паспорті на квартиру.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий комітет Іллічівської міської ради Одеської області рішенням від 28 травня 2015 року № 214 взяв на баланс квартиру АДРЕСА_1 з уже існуючими прибудовами, тобто квартиру в цілому, а тому позивачем не надано доказів в обґрунтування позову.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу Чорноморської міської ради Одеської області залишено без задоволення, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вважав, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у вересні 2019 року, Чорноморська міська рада Одеської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року скасувати й ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що висновок про те, що спірні прибудови є складовими частинами квартири, яка перебуває у комунальній власності, та, відповідно, є комунальною власністю, суди не обґрунтували нормою (нормами) права, на підставі якої самочинно прибудовані фізичною особою до комунальної квартири споруди стали комунальною власністю без волевиявлення та всупереч інтересам міської ради.

Враховуючи, що міська рада не була забудовником спірних прибудов, проект реконструкції не розроблявся, жодна особа вказані прибудови в експлуатацію не здавала, в тому числі і відповідач, а тому висновки судів суперечать статті 23 Закону України «Про планування та забудову територій», постанові Ради міністрів СРСР від 23 січня 1981 року № 105 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня

2013 року № 95.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Мотивуючи відзив, заявник зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки висновки судів є законними та обґрунтованими, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, позивачем не доведено факту порушення прав позивача зведенням у 2002 році спірних прибудов, не обґрунтовано необхідність застосування негативних наслідків - знесення самочинного будівництва, не зазначено, в чому полягає порушення будівельних норм і стандартів, не надано належних доказів того, що знесення прибудов не спричинить погіршення об`єкта нерухомості в цілому та не надано обґрунтування необхідності звільнення земельної ділянки від самочинних прибудов.

Пояснення третьої особи

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшли пояснення третьої особи у справі - відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, в яких заявник вказує, що відповідач у справі ОСОБА_1 звела самочинні споруди без відповідного дозволу, не маючи права власності або права користування земельною ділянкою, чим порушила права позивача у справі Чорноморської міської ради Одеської області.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 501/1761/17 з Іллічівського міського суду Одеської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

Будинок АДРЕСА_2 знаходився на балансі ВАТ «Іллічівський завод залізобетонних конструкцій» та мав статус гуртожитку.

Квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_1 у користування державним підприємством - ВАТ «Іллічівський завод залізобетонних конструкцій».

Згідно з технічними даними, станом на жовтень 1983 рік вказаний будинок мав фізичний знос 40 %, але рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 20 жовтня 1983 року було надано дозвіл ВАТ «Іллічівський завод залізобетонних конструкцій» надавати, в тому числі у цьому будинку, жилі приміщення. Станом на 1997 рік фізичний знос будинку складав 89 %.

Рішенням виконавчого комітету Малодолинської сільської ради Одеської області від 12 грудня 1997 року № 229 будинок АДРЕСА_2 переданий на баланс Малодолинської сільської ради

та змінений його статус на «Житловий».

Рішенням виконавчого комітету Малодолинської сільської ради від 12 грудня 1997 року № 231 було вирішено передати в безоплатну приватну власність квартири, які розташовані по АДРЕСА_1 , в тому числі і ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 своїм правом на безоплатну приватизацію квартири АДРЕСА_1 не скористалася.

Рішенням Іллічівської міської ради Одеської області від 16 листопада 2001 року № 153-ХХІІІ вирішено прийняти до відома рішення Олександрівської селищної ради, Малодолинської і Бурлачобалківської сільських рад про ліквідацію

з 20 грудня 2001 року органів самоврядування територіальних громад, у тому числі с. Малодолинське та дострокове припинення повноважень; прийняти з 20 грудня 2001 року в повному обсязі повноваження органів самоврядування територіальних громад, у тому числі с. Мадололинське.

18 грудня 2002 року на квартиру АДРЕСА_1 виготовлено технічний паспорт, згідно з яким квартира складається з: веранди площею 7,55 кв. м; кухні площею 10,28 кв. м; житлової кімнати площею 14,55 кв. м.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 серпня 2011 року позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради задоволено. Визнано бездіяльність виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області по ремонту квартири АДРЕСА_1 протиправною. Зобов`язано виконавчий комітет Іллічівської міської ради Одеської області провести безоплатно ремонт квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 серпня 2011 року у справі № 2а-3571/11 встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади м. Іллічівська.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року апеляційну скаргу виконавчого комітету Іллічівської міської ради залишено без задоволення, а постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 25 серпня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року апеляційну скаргу виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2012 року залишено без задоволення, ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2012 року про відмову в перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року встановлено, що квартира, в якій мешкає позивач ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю відповідно до довідки БТІ від 08 травня 2007 року є власністю Іллічівської територіальної громади.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2016 року у справі № 501/564/16-ц позов ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеської області, Державної Казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України задоволено. Стягнуто з виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 100 000 грн.

Вказаним рішенням було встановлено, що постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2015 року, яка набрала чинності 27 жовтня 2015 року, встановлено, що постановою державного виконавця від 28 вересня 2012 року на підставі пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2а-3571/11, і при цьому державний виконавець посилався на те, що рішення суду боржником не виконано з поважних причин, у зв`язку з тим, що з листа боржника від 24 вересня 2012 року слідує, що під час підготовки питання щодо виконання вимог виконавчого документа встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не знаходиться в комунальній власності Іллічівської територіальної громади та з цих підстав виконавче провадження було закрито незаконно.

Також встановлено, що дії виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області щодо надання до органів виконавчої служби інформації, що квартира АДРЕСА_1 не є власністю Іллічівської територіальної громади, яка викладена в заяві б/н від 24 вересня 2012 року є протиправними.

Отже, рішеннями судів встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади м. Іллічівська, не частина квартири, а квартира в цілому.

Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 28 травня 2015 року № 214 закріплено на праві господарського відання за КП «МУЖКГ» квартиру АДРЕСА_1 ; та зобов`язано КП «МУЖКГ» прийняти квартиру АДРЕСА_1 на баланс та укласти договір найму з ОСОБА_2 .

Встановлено, що з 2000 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася до виконавчого комітету Чорноморської міської ради, як до власника нерухомого майна, який зобов`язаний утримувати це майно, з проханням вжити заходів та провести капітальний ремонт зазначеної вище квартири.

Між сторонами відсутній спір з приводу визнання права власності на вказану квартиру, прибудову та земельну ділянку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга Чорноморської міської ради Одеської області задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Разом з тим, відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішеннямсуду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, проаналізувавши вказані норми закону та виходячи із встановлених у справі обставин, дійшов висновку про те, що позовні вимоги міської ради, як власника спірної квартири, про зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок демонтувати добудовані приміщення та привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану, відповідно до технічного паспорта 2002 року, задоволенню не підлягають, оскільки приймаючи на баланс спірну квартиру у 2015 році, позивач прийняв всю квартиру (пункт 2 рішення), враховуючи прибудови, які вже існували на той час, та про які міській раді було відомо у зв`язку з розглядом судами справ, сторонами в яких були Іллічівська міська рада Одеської області та ОСОБА_1 , принаймні з 2007 року, оскільки в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2007 року, постановленій у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області про визнання житлового приміщення непридатним для проживання та надання іншого житлового приміщення, зокрема вказувалось «… квартира № 2 складається із старої частини в складі 2-х житлових кімнат, кухні загальною площею 31,35 кв. м та прибудованих приміщень коридора, тамбура та санвузла».

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалені з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України

(в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги), згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки такі судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Чорноморської міської ради Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Бурлаков
Судді:В. М. Коротун

М. Є. Червинська