Провадження № 2/742/110/20
Єдиний унікальний № 742/3589/19
РІШЕННЯ
25 лютого 2020 року місто Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., за участю секретаря судових засідань Голушко Н.А., за участю прокурора Лаєвської Ю., представника Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Будлянського В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження, в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу та скасування запису про державну реєстрацію права власності,-
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
Свої вимоги аргументує тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15.11.2018 №25-8887/14-18-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Удайцівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що відповідач Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як уповноважений державою орган на виконання функцій власника землі розпоряджатися землями державної власності, допустив порушення вимог ч.4 ст.116 Земельного Кодексу України при винесенні наказу №25-1378/14-19-сг від 26.02.2019 та наданні у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. Даний наказ став підставою неправомірної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. Державний реєстратор вчинив лише формальні дії щодо проведення реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. Відповідно до п.35 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 встановлено, серед іншого, що державна реєстрація прав на підставі рішень судів проводиться виключно державним реєстратором, визначеним законом, без подання заяви заявником. Тобто для здійснення державної реєстрації прав достатньо наявність рішення суду. Зважаючи на те, що документи, подані для реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку не відповідають вимогам закону, рішення про державну реєстрацію прав на землю 31815829 підлягає скасуванню (а.с.60-62).
На адресу суду представником Держгеокадастру було надіслано пояснення в якому не заперечується, що повторне безоплатне набуття ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності відбулося з порушенням ч.4 ст. 116 ЗК України внаслідок неправомірних дій останнього. Та зазначає, що наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.02.2019 № 25-1378/14-19-сг є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію шляхом виконання, крім того, підстави для припинення права власності на земельну ділянку визначені ст.140 ЗК України. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) позов, предметом якого є накази Держгеокадастру та його територіальних органів щодо надання земельних ділянок, тобто ненормативні акти, що застосовуються одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, пов`язанні з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки такі накази вичерпали свою дію шляхом виконання їх скасування не породжує наслідків для власника земельних ділянок, так як у такий спосіб виникло право власності або користування земельною ділянкою і це право ґрунтується на правое станов люючих документах.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 14 листопада 2019 року.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 29 листопада 2019 року.
ІІІ. Позиції сторін.
Представник позивача прокурор Лаєвська Ю. в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, протии чого не заперечував і представник Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Будлянський В.М.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з`явився, протее при подачі відзиву на позовну заяву просив розглядати справу у його відсутності, та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
23.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності на території Удайцівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. Правом безкоштовної приватизації земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не скористався (а.с.20)
15.11.2018 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області винесено наказ № 25-8887/14-18-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Удайцівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області (а.с.19).
На підставі зазначеного наказу, 28.05.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану вище земельну ділянку, номер запису про право власності 31815829 (а.с.16).
Таким чином, всупереч вимог ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, зважаючи на наведені вище обставини ОСОБА_1 при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою від 22.10.2018, надав недостовірну інформацію про те, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства він не використав.
До Прилуцької місцевої прокуратури надійшов лист №10-28-0.19-6208/2-19 від 18.07.2019 з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, в якому констатовано, що повторно набувши у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства всупереч ч.4 ст.116 ЗК України ОСОБА_6 порушив принцип разової приватизації землі по кожному виду використання, однак, реальних заходів на усунення порушень не вжито (а.с33).
Головному управління Держгеокадастру у Чернігівській області надано доручення щодо вжиття відповідних заходів реагування.
Крім того, до Прилуцької місцевої прокуратури надійшов лист №10-25-0.6-4261/2-19 від 29.07.2019 з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у якому лише констатовано факт отримання земельної ділянки ОСОБА_1 на території Удайцівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області (а.с.32).
Про вжиття заходів на усунення порушень інтересів держави, або про наміри їх вжити, в листах Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а також Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, не вказано, що свідчить про бездіяльність з боку даних органів державної влади та є виключним випадком для звернення прокурора до суду з вказаним позовом.
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Згідно з ч.1 ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч.3 ст.116 Земельного Кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної у комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно з ч.4 ст.116 Земельного Кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до п.б ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ч.ч.6,7 ст.118 Земельного Кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У відповідності до ст.50 Закону України "Про землеустрій", у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Частиною 3 статті 123 ЗК України, передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Згідно з ч.ч.1, 4 п.13, 30 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджено Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області (далі Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством; здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі: у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.
Відповідно до ч.3 ст.228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.
Як вбачається з матеріалів справи Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області при розгляді заяви ОСОБА_1 не дотрималося вимог ч.4 ст.116 Земельного Кодексу України, а саме не перевірило чи є у ОСОБА_1 на той час право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2 га та винесло наказ з порушенням земельного законодавства.
Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за №6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» та закріплено дотримання «справедливої рівноваги» у контексті законності втручання у майнові права. Вказані позиції висловлені Європейським судом з прав людини у рішеннях у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008, «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014.
Такі висновки знайшли своє відображення і у правових позиціях Верховного Суд України у справах № 6-92цс13, № 6-2902цс15.
Так, спільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні ОСОБА_6 спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон набув право власності на неї.
В той же час відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили, про наявність у ОСОБА_1 права на повторну безоплатну приватизацію спірної земельної ділянки .
Враховуючи, що передача земельної ділянки по одному виду використання в межах норм визначених Земельним Кодексом України, повторно безоплатно у власність громадян законодавчо не передбачено, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області при вирішенні питання про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 та видачі наказу № 25-1378/14-19-сг від 26.02.2019 не дотрималося вимог ч.4 ст.116 Земельного Кодексу України, що призвело до порушення прав держави на законне володіння земельною ділянкою, а тому позовні вимоги про визнання недійсним вищезазначеного наказу підлягають задоволенню.
Заперечення відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області суд вважає неприйнятними та безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.4, ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають - право власності.
У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
VI. Судові витрати.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати по справі по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача по 1921,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору на користь держави.
Керуючись ст.ст.259,263-265,273,354 ЦПК України,
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.Ільченко