№ 201/232/20
провадження 2/201/1427/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Небосенко Олени Анатоліївни, третя особа ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії по видачі свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 січня 2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Небосенко О.А. про зобов`язання вчинити дії по видачі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилається на те, що позивач перебувала в зареєстровану шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі її заяви про прийняття спадщини 19 червня 2019 року приватним нотаріусом Небосенко О.А. було відкрито спадкову справу стосовно всього спадкового майна, яке залишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 09 січня 2020 року позивачем було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але відповідач відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та надав лист № 2/02-14, яким повідомлено, що «вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом». Підставою для такої відмови стало те, що відповідачем шляхом безпосереднього доступу до Єдиного реєстру судових рішень на офіційному веб - порталі судової влади України було встановлено факт реєстрації ухвали про відкриття провадження у цивільній справі № 932/15515/19 від 21 жовтня 2019 року. Позивач вважає, що ці дії нотаріуса порушують діюче законодавство, оскільки загальні підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій повністю перераховані у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», та відносно відкладення видачі свідоцтва про права на спадщину конкретно вказані у Розділі II, Главі 10, ст. 4.13. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України який затверджено наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Для того, щоб нотаріус зупинив видачу свідоцтва про право, на спадкове майно потрібно щонайменше дві обставини, а саме: отримання «від суду» повідомлення, оспорювання права або факту, - «...про посвідчення якого просить інша заінтересована особа», тобто саме права позивача. Але як вбачається саме з відповіді відповідача та з наявних документів жодна з цих обставин не присутня. Ніякого повідомлення «від суду» відповідач не отримав. Навіть за наявності такого питання нотаріус зобов`язаний був видати їй свідоцтво на її безспірну частку спадщини як дружини після смерті чоловіка. У позові який надано відповідачу (нотаріусу) і на підставі якого порушено справу у суді «Про встановлено факту проживання однією сім`єю...» позивача за цим позовом (до нотаріуса, про зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину) не вказано у якості відповідача. Тобто особа яка звернулася до відповідача (нотаріуса) не вважає що позов стосується прав позивача, яка є єдиною дружиною померлого, так як закони України не допускають багатоженства або полігамії. Відповідно жодної з підстав для зупинення вчинення нотаріальної дії не існує і дії відповідача (нотаріуса) є незаконними. Майно, з якого складається спадкова маса, є нерухомим майном, один з об`єктів спадкової маси є майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто справа підсудна цьому суду.

Звернення до нотконтори з цих питань ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно оформити потрібно і вона оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про видачу свідоцтва про право на спадщину її як дружини після смерті чоловіка, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. Позивач вважає, що все нею зроблено правильно і згідно закону та просила зобов`язати відповідача видати їй вказане свідоцтво в передбаченому законом порядку, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Небосенко О.А. в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомили; в письмовому зверненні до суду фактично не погодилися з викладеними в позові обставинами, просили розглянути справу по закону за наявними матеріалами і просили слухати справу без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_2 та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, не заперечували проти позову і просили розглянути справу по закону за наявними матеріалами без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи згідно ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_4 перебувала в зареєстровану шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; на підставі заяви позивача про прийняття спадщини 19 червня 2019 року приватним нотаріусом Небосенко О.А. було відкрито спадкову справу стосовно всього спадкового майна, яке залишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09 січня 2020 року позивачем було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але відповідач відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та надав лист № 2/02-14, яким начебто повідомлено, що «вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом». Підставою для такої відмови стало те, що відповідачем шляхом безпосереднього доступу до Єдиного реєстру судових рішень на офіційному веб - порталі судової влади України було встановлено факт реєстрації ухвали про відкриття провадження у цивільній справі № 932/15515/19 від 21 жовтня 2019 року.

Позивач вважає, що ці дії нотаріуса порушують діюче законодавство у зв`язку з наступним. Загальні підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій повністю перераховані у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», та відносно відкладення видачі свідоцтва про права на спадщину конкретно вказані у Розділі II, Главі 10, ст. 4.13. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України який затверджено наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно Розділу II, Главі 10, ст. 4.13. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - «...За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.»

Тобто, для того щоб нотаріус зупинив видачу свідоцтва про право, на спадкове майно потрібно щонайменше дві обставини. А саме: Отримання «від суду» повідомлення; оспорювання права або факту, - «...про посвідчення якого просить інша заінтересована особа», тобто саме права позивача.

Навіть за наявності такого питання нотаріус зобов`язаний був видати їй свідоцтво на її безспірну частку спадщини як дружини після смерті чоловіка. Але як вбачається саме з відповіді відповідача та з наявних документів жодна з цих обставин не присутня. Ніякого повідомлення «від суду» відповідач не отримав. У позові який надано відповідачу (нотаріусу) і на підставі якого порушено справу у суді «Про встановлено факту проживання однією сім`єю...» позивача за цим позовом (до нотаріуса, про зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину) не вказано у якості відповідача. Тобто особа яка звернулася до відповідача (нотаріуса) не вважає, що позов стосується прав позивача, яка є єдиною дружиною померлого, так як закони України не допускають багатоженства або полігамії, суд також не притягнув позивача до участі в тій справі.

Відповідно жодної з підстав для зупинення вчинення нотаріальної дії не існує і дії відповідача (нотаріуса) є незаконними.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Звернення до нотконтори з цих питань ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно оформити потрібно і вона оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про видачу свідоцтва про право на спадщину її як дружини після смерті чоловіка, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. В зв`язку з обставинами, що склалися, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права відповідно до положень статті 16 ЦК України.

Позивач вважає, що його права порушено, все ним зроблено правильно і згідно закону. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було і позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстровану шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; на підставі заяви позивача про прийняття спадщини 19 червня 2019 року приватним нотаріусом Небосенко О.А. було відкрито спадкову справу стосовно всього спадкового майна, яке залишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09 січня 2020 року позивачем було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але відповідач відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та надав лист № 2/02-14, яким начебто повідомлено, що «вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом». Підставою для такої відмови стало те, що відповідачем шляхом безпосереднього доступу до Єдиного реєстру судових рішень на офіційному веб - порталі судової влади України було встановлено факт реєстрації ухвали про відкриття провадження у цивільній справі № 932/15515/19 від 21 жовтня 2019 року.

За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах іф порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частою 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності.

Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, останній і вважав необхідним звернутися до суду з нижчевказаними позовними вимогами про видачу свідоцтва про право на спадщину та інш., які він вважає законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. У ст. 129-1 Конституції України вказано, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, в даному випадку немає перешкод для набуття позивачем права приватної власності саме на вказану частку (належну їй як дружині померлого чоловіка) спадкового майна, одержане внаслідок успадкування.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Тобто, відповідач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано.

Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача чи третіх осіб стосовно не погодження з певними положеннями позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та зобов`язати приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Небосенко О.А. (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 36) видати позивачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке вона в передбаченому законом порядку успадкувала за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , що залишилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 21, 41, 55, 58, 124, 129, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. З, 5, 15, 16, 321, 328, 364, 367, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 1226, 1258, 1259, 1261-1265, 1269, 1270, 1282 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Зобов`язати приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Небосенко Олену Анатоліївну (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 36) видати позивачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке вона в передбаченому законом порядку успадкувала за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , що залишилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 06 березня 2020 року.

Суддя -