РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/4156/20

Провадження № 22-ц/4815/1097/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Панас О.В.

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу АК КБ "ПриватБанк" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2020 року у справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ "ПриватБанк"звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися отриманими нею кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В порушення умов договору відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору та допустила заборгованість перед банком.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором кредиту в сумі 13379,92 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" - Крилова О.Л. вказує на те, що відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої останній згоден, що анкета-заява разом з правилами користування карткою, умовами та правилами надання банківських послуг, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг.

Крім того, відповідачем у день отримання кредитної картки та отримання можливості користуватися кредитними коштами підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відповідача повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредитної картки.

Таким чином, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Позивачем надано до суду належні, допустимі і достатні докази того, що нарахування та стягнення процентів та неустойки з відповідача є правильним.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду, а судом не встановлено укладення між сторонами додаткових договорів щодо збільшення розміру кредиту, тому прийшов до висновку, що підлягає до стягнення з відповідача загальна сума заборгованості, з урахуванням лімітного кредиту, прострочених відсотків та штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 10.05.2017 року, в розмірі 13379,92 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до підписаної заяви № б/н від 10.05.2017 року отримала кредит у розмірі 10000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та « Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 25.12.2019 року становить 45154,85 грн., та складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 31778,76 грн. в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту ; 31778,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2266,59 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 8483,08 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня;. 0,00 грн. - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф ( фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2126,42 грн.

Аналізуючи зміст наданого позивачем розрахунку суд першої інстанції не погодився з розміром вказаної у ньому заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31778,76 грн., оскільки позивачем не надано суду, а судом не встановлено укладення між сторонами додаткових договорів щодо збільшення розміру кредитного ліміту, тому суд прийшов до висновку, що підлягає до стягнення з відповідача заборгованість за тілом кредиту на суму 10000,00 грн., тобто первісно встановленого кредитного ліміту. Подальше його збільшення сторонами не погоджувалось.

Щодо посилань банку на користування відповідачем сервісом "Миттєва розстрочка" за користування яким також здійснювались нарахування, як це видно з виписки по рахунку, то всупереч вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, банком не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів укладення між сторонами угоди щодо користування такою послугою, а будь-які пояснення з цього приводу не є доказами, що в розумінні процесуального закону підтверджують дану обставину.

Оцінюючи виписку по рахунку в якості доказу, який за доводами банку має підтверджувати вказану обставину, колегія суддів вважає, що лише зазначення банком нарахувань під назвою "Оплата частинами" чи "Миттєва розстрочка", не може бути визнано судом достатнім доказом укладення угоди про оплату частинами, оскільки банком не зазначені будь-які дані, що стосуються та підтверджують досягнення вказаної угоди.

Хоча, вказаними даними можуть бути докази, що підтверджують дату укладення угоди, найменування товару, що брав в кредит відповідач, найменування торговця, який продає товар, письмові докази, на підтвердження волевиявлення відповідача щодо укладення, або ж, якщо досягнення угоди відбулось в інший спосіб, зокрема шляхом відповідних дій відповідача в електронній системі, та виписку з електронної системи, яка підтверджує вчинення відповідачем відповідних дій.

Вимога про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК в розмірі 8483,08 грн. до задоволення не підлягає, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці відсотки були передбачені умовами кредитування та саме їх розуміла відповідач та погодилась з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати відсотків у зазначених розмірах та порядку їх нарахування.

Щодо стягнення місцевим судом з відповідача на користь позивача штрафів за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, що визначено пунктом 2.1.1.3.5 Умов, то колегія суддів не виходить за межі апеляційної скарги, оскільки відповідачем рішення не оскаржене.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук