Справа № 692/452/17
Провадження № 2/692/4/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Чепурного О.П., при секретарі Бубир В.М., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Коваля О. ОСОБА_2 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Драбів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» про витребування майна із чужого незаконного володіння, відшкодування майнової шкоди та передання доходів від майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, відшкодування майнової шкоди та передання доходів від майна. Позовні вимоги мотивував тим, що більше п`ятнадцяти років займається вирощуванням великої рогатої худоби з метою отримання молока і м`ясної продукції. У 2015 році у його підсобному господарстві перебувало 30 голів великої рогатої худоби бугаїв та корів різних порід. В ніч з 22 на 23 травня 2015 року із пасовища в с. Ковтунівка Драбівського району зникли належні позивачу дві корови віком по 2 роки чорної строкатої породи та один бугай волинської породи віком 2 роки. Позивач по слідах худоби прибув на територію тракторної бригади ТОВ «Баришівська зернова компанія» в с. Свічківка де працівник товариства ОСОБА_3 показав його худобу і сказав, що поверне її після відшкодування шкоди, буцімто заподіяної потравою його худобою посівів товариства. Позивач погодився відшкодувати шкоду якщо така була спричинена його худобою при умові що на наступний день о 09 годині ранку разом з працівником товариства ОСОБА_3 огляне поля на предмет наявності потрави посівів. На наступний день позивач прибув на місце зустрічі з ОСОБА_3 , але останній на зустріч не прибув. Позивач неодноразово звертався до курівництва ТОВ «БЗК» з вимогою повернути належну йому худобу, але до цього часу худоба не була повернута. 23 травня 2015 року позивач звернувся до Драбівського відділу поліції із заявою про зникнення худоби, на підставі чого було розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України. У зв`язку з тим, що працівники відділу Свічківка ТОВ «БЗК» охоронець ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інші за вказівкою керуючої відділком с. Свічківка ТОВ «БЗК» ОСОБА_6 , загнали худобу на територію тракторної бригади товариства і не мали наміру її викрадати, слідчим СВ Драбівського відділу поліції 23 січня 2017 року дане кримінальне провадження було закрите за відсутністю в діях працівників відділку Свічківка ТОВ «БЗК» складу злочину на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Не дивлячись на те що кримінальне провадження закрите, позивач вважає що незаконними діями працівників ТОВ «БЗК» йому спричинена значна матеріальна шкода, зокрема, від втрати двох корів чорно-строкатої породи середня вага яких складає 600 кг та бугая породи волинська м`ясна, середня вага якого становить 900 кг, завдані позивачу збитки становлять 65100 грн. Крім того, в результаті незаконного заволодіння та утримування двох корів позивач втратив можливий дохід від продажу молока у розмірі 115000 грн. Загальна сума спричиненої позивачу шкоди становить 180100 грн.

16.04.2019 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку зі зростанням цін на 1 кг живої рогатої худоби та молока. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути із ТОВ «БЗК» завдану йому матеріальну шкоду в сумі 235 000 грн. втраченого ним доходу від можливого продажу молока. В разі неможливості повернути худобу в натурі стягнути ТОВ «БЗК» на його користь вартість 2 корів та бугая в розмірі 92400 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача позов не визнав, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши інші письмові докази прийшов до наступного висновку.

З пояснень позивача вбачається, що він має підсобне господарство та займається вирощуванням великої рогатої худоби (далі - ВРХ). У 2015 році в його підсобному господарству було 30 голів ВРХ бугаїв та корів різних порід. В ніч з 22 на 23 травня 2015 року із пасовища с. Ковтунівка Драбівського району Черкаської області зникли належні йому дві корови чорної строкатої породи та один бугай волинської породи.

З протоколу про прийняття заяви про вичинене кримінальне правопорушення від 23.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 заявив до поліції про факт викрадення з пасовища в с. Ковтунівка невідомою особою 3 голів худоби, що належать заявнику. По даному факту до Єдиного реєстру досудового розслідування 23.05.2015 року за № 0000250 були внесені відомості та розпочато слідство по кримінальному провадженню. Під час досудового слідства, були опитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_1 .. За результатами проведених слідчих дій старшим слідчим СВ Драбівського ВП Бережною І.О. 23.01.2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. На підставі зібраних та вивчених доказів слідча дійшла до висновків, що в діях працівників ТОВ «БЗК» відсутній умисел на заволодіння чужим майном, оскільки худобу вигнали з поля з метою уникнення подальшого пошкодження посіву вівса, про місце знаходження худоби через засоби масової інформації було дано оголошення в газеті «Драбівщина» № 45-46 від 05.06.2015 року та вказаний контактний телефон та задля встановлення їх власника останні зверталися в різні установи. Оскільки ОСОБА_1 документації з приводу обліку ВРХ не веде, встановити точну кількість тварин, що зникли з пасовища не можливо.

Посилання позивача на матеріали кримінального провадження, як на докази, які підвереджують позовної вимоги, в тому числі і на належність позивачу 3 голів ВРХ, які були затримані на полі та перегнані до відділку Свічківка ТОВ «БЗК», суд вважає неналежними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На час утримання ОСОБА_1 спірної ВРХ діяло Положення про Єдиний державний реєстр тварин, яке затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 578 від 25.09.2012 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.10.2012 року № 1713/22025 (далі - Положення). Даним положенням передбачено внесення відомостей про ідентифікованих ВРХ до Реєстру тварин. Ідентифікація травин, відповідно до п.1.5 Положення повинна проводитися відповідно до Положення про ідентифікацію та реєстрацію великої рогатої худоби, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 342 від 17.09.2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.10.2003 року № 909/8230 (далі Положення № 342). Відповідно до п.1.1, 1.2, 1.3 Положення № 342 ним визначається порядок ідентифікації і реєстрації ВРХ, воно є обов`язковим для всіх суб?єктів, в тому числі фізичних осіб, що є власниками тварин, які займаються їх розведення, утриманням, торгівлею, транспортуванням, проводять забій, утилізацію тварин. Пунктом 3 даного Положення визначений порядок ідентифікації тварин, який проводиться шляхом прикріплення до вух тварин двох бирок з номером, які не змінюються протягом усього її життя. Власник тварин повинен вести облік тварин в книзі обліку, та внести дані про тварини в реєстр (п.3.12 положення), на кожну тварину виписується паспорт (п.5.1, 5.2 Положення).

За змістом ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» міститься роз`яснення, зокрема у п. 21 Постанови вказано, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, або власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, спір про повернення майна власнику підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

В пункті 23 вказаної Постанови, зазначено, що відповідно до статті 387 ЦК України, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Позивач не довів суду належними та допустимим доказами, що ВРХ, яка була затримана працівниками відповідача в травні 2015 року належить саме йому. Оскільки нормативно-правовим актом врегульовано яким саме способом можуть бути ідентифіковані ВРХ, тому у разі спору з приводу належності ВРХ повинні бути застосовані саме дані про ідентифікацію ВРХ, а будь які інші докази, такі як покази свідків, що допитувалися під час розгляду справи у суді, та інші письмові матеріали кримінального провадження, не можуть вважати допустимими для доведення даного факту. Сам факт, що в листах адресованих поліції відповідач допускав, що знайдені ВРХ можуть належати ОСОБА_1 , також не є достовірним доказом права власності на ВРХ позивача, оскільки ґрунтується на припущеннях. З пояснень позивача вбачається, що останній не вів облік ВРХ, бирки не були прикріплені до зниклої ВРХ. Одночасно суд зазначає, що відново до ст.341 ЦП України право власності на знайдену бездоглядну ВРХ через шість місяців з часу її затримання переходить до особи, якою вона була затримана, якщо не буде виявлено власника, або власник не заявить про своє право на неї. Доказів офіційного звернення до відповідача з приводу повернення ВРХ ОСОБА_1 суду не надав.

Відтак, позивач не довів факт належності йому зниклої ВРХ, тому суд не знаходить підстав для задоволення позову. Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди від втрати доходу від продажу молока також не підлягають задоволенню, так як є похідними від основної вимоги.

Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє, судові витрати, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.338 ЦК України, ст.78, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» про витребування майна із чужого незаконного володіння, відшкодування майнової шкоди та передання доходів від майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Драбівський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий

Повний текст рішення виготовлено 06.03.2020 року.