Справа № 452/2451/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"29" грудня 2020 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Галина В.П.,
секретар судового засідання Задорожна В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Самбір Львівської області помер її дід ОСОБА_3 . При житті 22 січня 1997 року він склав заповіт, за яким все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів їй. ОСОБА_3 на день смерті мав право на 1 /3 частину квартири АДРЕСА_1 , в якій він проживав до дня смерті.
Позивачка, будучи внучкою померлого звернулась до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Копистянського Ю. Р. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадкове майно. Нотаріус роз`яснив, що не може видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що відсутні в повній мірі правовстановлюючі документи на нерухоме майно, яке вона має намір успадкувати, зокрема невірно визначена частка померлого, а саме: свідоцтво про право власності на 1/3 частину квартири ОСОБА_4 було видано після її смерті. Інших перешкод у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно спадкодавця немає.
Відповідно з свідоцтвом про право власності, виданим Самбірським МБТІ, згідно з розпорядженням від 16 вересня 1994 року № 1196, квартира АДРЕСА_1 належать на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_4 була живою на дату подачі документів для встановлення права власності на квартиру та мертвою на дату видачі свідоцтва про право власності. На підставі ст. 529 Цивільного Кодексу України, спадкоємцями майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її чоловік, ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 .
Оскільки свідоцтво про право власності видано 16 вересня 1994 року, а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона не могла мати частини власності.
На думку позивачки, Самбірська МБТІ вірно встановила особу, яка мала право на майно, однак допустила помилку, приймаючи рішення про оформлення права власності на 1/3 частину квартири за померлою ОСОБА_4 , так як особи на час набуття права власності не було в живих. З цієї підстави рішення в цій частині та свідоцтво про право власності повинно бути визнано недійсним на 1/3 частини власності ОСОБА_4 .
Оскільки спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її чоловік, ОСОБА_3 , то відповідно позивачка має право успадкувати 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування по заповіту майна ОСОБА_3 .
У подальшому позивачкою подано уточнення до позовної заяви, в якому вона зазначила, що згідно з розпорядженням органу приватизації представництва Фонду державного майна України в м. Самбір від 16 вересня 1994 року № 1196, заяву наймача ОСОБА_3 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 задоволено і передано вказану квартиру в приватну спільну власність ОСОБА_3 з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . На підставі вищезазначеного розпорядження видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру на ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_2
ОСОБА_4 була живою на дату подачі документів для встановлення права власності на квартиру та мертвою на дату видачі розпорядження органу приватизації Представництва Фонду державного майна України в м. Самбір № 1196 від 16.09.1994 року та свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 16 вересня 1994 року. На підставі ст. 529 Цивільного Кодексу України спадкоємцями майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її чоловік, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2 .
Оскільки розпорядження органу приватизації представництва Фонду державного майна України в м. Самбір № 1196 та свідоцтво про право власності на квартиру видано 16 вересня 1994 року, а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , то вона не могла мати частини власності на цю квартиру.
Вважає, що орган приватизації Представництво Фонду державного майна України в м. Самбір вірно встановив особу, яка мала право на майно, однак допустив помилку, приймаючи розпорядження про оформлення права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_4 , так як особи на час набуття права власності не було в живих. З цієї підстави рішення Представництва Фонду державного майна України в м. Самбір № 1196 від 16.09.1994 року та свідоцтво про право власності від 16.09.1994 року в цій частині повинно бути визнано недійсним на 1/3 частини власності ОСОБА_4 .
Із врахуванням наведеного, просить ухвалити рішення, яким визнати частково не дійсним розпорядження органу приватизації Представництва Фонду державного майна України в м. Самбір № 1196 від 16.09.1994 р. в частині оформлення права приватної спільної власності на квартиру в АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 ; визнати частково не дійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 16 вересня 1994 року в частині оформлення права приватної спільної власності на ОСОБА_4 ; визнати позивачку власником 1/2 частини власності квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,8 м2, житловою площею 38,8 м2, в порядку спадкування по заповіту майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У судове засідання, призначене на 29 грудня 2020 року, позивачка не з`явилась, подала заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутності, позов підтримала, проти заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку.
За згодою позивачки та у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.06.2018 року ( а.с. 13).
Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України, д о складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського міського нотаріального округу Звежинською О.М. від 22.01.1997 року відомо, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів внучці ОСОБА_1 ( а.с. 3).
Згідно повідомлення виданого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Копистянським Ю.Р. відомо, що причиною відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 є відсутні в повній мірі правовстановлюючі документи на нерухоме майно, яке вона має намір успадкувати, зокрема невірно визначена частка померлого ( а.с. 4).
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Як вбачається із розпорядження органу приватизації № 1196 від 16.09.1994 року, від наймача ОСОБА_3 надійшла заява на приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 ; вказану заяву наймача задоволено і передано вказану квартиру у приватну спільну власність з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ( а.с. 23).
Свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 16.09.1994 року посвідчено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_4 і ОСОБА_2 ( а.с. 9).
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначені батьками ОСОБА_5 , відповідача по справі ( а.с. 6). Вказані особи були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується даними будинкової книги.
Однак згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 02.08.1994 року відомо, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Самборі Львівської області ( а.с. 14).
При співставленні зазначених документів слід дійти висновку про те, що орган приватизації Представництво Фонду державного майна України в м. Самбір вірно встановив особу, яка мала право на майно, однак допустив помилку, приймаючи розпорядження про оформлення права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_4 , так як особи на час набуття права власності не було в живих. З цієї підстави рішення Представництва Фонду державного майна України в м. Самбір № 1196 від 16.09.1994 року та свідоцтво про право власності від 16.09.1994 року в цій частині повинно бути визнано недійсним на 1/3 частини власності ОСОБА_4 .
Відповідно з свідоцтвом про право власності, виданим Самбірським МБТІ, згідно з розпорядженням від 16 вересня 1994 року № 1196, квартира АДРЕСА_1 належать на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_4 була живою на дату подачі документів для встановлення права власності на квартиру та мертвою на дату видачі свідоцтва про право власності. На підставі ст. 529 Цивільного Кодексу України, спадкоємцями майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її чоловік, ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 .
Оскільки свідоцтво про право власності видано 16 вересня 1994 року, а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона не могла мати частини власності.
Враховуючи, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її чоловік, ОСОБА_3 , то відповідно позивачка має право успадкувати 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування по заповіту майна ОСОБА_3 .
Представлені позивачкою докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування та достовірними, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки, оскільки такі підтверджуються сукупністю долучених до справи доказів.
Таким чином, з урахуванням представлених документів, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності на майно, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі заявлених позивачкою позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати частково недійсним розпорядження органу приватизації Представництва Фонду державного майна України в м. Самбір № 1196 від 16.09.1994 року в частині оформлення права приватної спільної власності на квартиру в АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 .
Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру від 16 вересня 1994 року в частині оформлення права приватної спільної власності на квартиру в АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 .
Визнати ОСОБА_1 власником Ѕ частини власності квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,8 м2, житловою площею 38,8 м2 в порядку спадкування по заповіту майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом шляхом подання відповідачами заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення буде складено 11.01.2021 року.

Суддя