Провадження №2/592/3098/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Макакенко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління "Центр надання адміністративних послуг" Сумської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона тимчасово мешкає в кв. АДРЕСА_1 . До січня 2020 року вона постійно жила одна в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 та зареєстрована за цією адресою по цей час. ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком. Їхній шлюб був розірваний в судовому порядку рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 26.04.2006. Дітей від шлюбу вони не мають. На час розгляду справи про розірвання шлюбу вони разом вже не жили, ОСОБА_2 жив окремо з іншою жінкою, що встановлено вказаним вище рішенням суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З часу розпаду їхньої сім`ї вона з ОСОБА_2 не спілкується, його речей в спірній квартирі не залишалося. Таким чином, ОСОБА_2 добровільно покинув житло за вказаною вище адресою і не живе в квартирі без поважних причин. Адреси його проживання він їй не повідомив і ця адреса їй невідома досі. Квартира ними не була приватизована. До цього часу саме ОСОБА_2 є основним квартиронаймачем, квитанції по оплаті комунальних послуг приходять на її адресу та вона їх частково оплачує. Після смерті своїх батьків вона разом з сестрою ОСОБА_3 та її дочкою успадкувала трикімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , в якій проживає з січня 2020 року. Вона переїхала в успадковану нею квартиру тимчасово лише заради того, щоб зробити ремонт в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_4 . 17.01.2020 їй зателефонувала сусідка та повідомила, що ОСОБА_2 вибив вхідні двері в спірну квартиру та підвальне приміщення й повикидав її речі. З цього приводу вона тричі протягом січня та лютого 2020 року зверталась в відділ поліції, але їй у порушенні кримінального провадження відносно ОСОБА_2 було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з цим позовом. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 зареєстрований за однією адресою з нею, вона не має можливості оформити житлову субсидію, а також не має можливості скористатися своїм правом на приватизацію житла. У зв`язку з цим просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом в кв. АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та дала пояснення аналогічні вищевикладеному.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову ОСОБА_1 та просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, зазначив, що він працював у об`єднаному будівельному тресті «Сумижитлобуд». 28.11.1990 його, як працівника вказаного підприємства, було взято на облік для отримання житла. У липні 1992 року йому, як працівнику об`єднаного будівельного тресту «Сумижитлобуд», було надано службову квартиру за адресою: АДРЕСА_5 . З 1992 року він зареєстрований та проживає у вказаній квартирі. Він є основним наймачем вказаного житла. Він, як наймач квартири, сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями. Дійсно, квартира ним не була приватизована, але це єдине його житло та він є основним квартиронаймачем, що також підтверджує позивач в своїй позовній заяві. ОСОБА_1 жодного відношення до квартири за адресою: АДРЕСА_5 не має. У неї відсутні будь-які правові підстави вимагати визнати його таким, що втратив право на житлову площу, як основного квартиронаймача. ОСОБА_1 не є власником чи квартиронаймачем вказаної квартири, а лише зареєстрована в ній та не є членом його сім`ї. На даний час у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрований він та його колишня дружина ОСОБА_1 13.02.2008 шлюб між ним та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджує відсутність родинних відносин між ними. Деякий час після розлучення вони проживали в квартирі разом, але ОСОБА_1 не припиняла влаштовувати сварки. Квартиру занедбала та перетворила на притулок для бездомних котів. Зносила в квартиру купу котів, не прибирала за ними. На його зауваження не реагувала, все робила йому на зло. Звісно, в таких умовах неможливо було жити. Сусіди постійно скаржились на сморід та несамовиті крики котів. У зв`язку з цим він вимушений був поневірятися по знайомих в надії, що ОСОБА_1 змінить своє ставлення та заспокоїться, а він повернуть додому. Сама ОСОБА_1 все частіше перебувала у квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_6 . Все рідше і рідше приїздила до спірної квартири, де по декілька днів тварини сиділи без їжі та догляду. Скарги сусідів змусили ОСОБА_1 позбутися тварин, але квартира була в край страшному стані й тоді вона переїхала до квартири своїх батьків на постійне місце проживання. ОСОБА_1 , проживаючи у комфортній трикімнатній квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_6 , маючи дачний будинок у с. Червоне Сумського району Сумської області постійними сварками, безпідставними викликами поліції позбавила його можливості повноцінно проживати у власній однокімнатній квартирі. Протягом 2019 - 2020 років він намагався привести квартиру в належний стан, здійснював там поточний ремонт, а ОСОБА_1 всіляко перешкоджає йому в цьому. Твердження ОСОБА_1 , що немов би вона в січні 2020 року переїхала до квартири своїх батьків, є відвертою брехнею. Вже більше 10 років вона не проживає за адресою: АДРЕСА_5 . Комунальні послуги за вказаною адресою сплачу саме він. Крім того, позивачем до позову не надано жодних доказів щодо підтвердження оплати нею комунальних послуг та здійснення ремонту в квартирі за адресою АДРЕСА_5 .

Представник третьої особи - Управління "Центр надання адміністративних послуг" Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_1 є її рідною сестрою. 28.11.2005 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб. Коли ОСОБА_2 пішов до іншої жінки, то він забрав всі свої речі, які знаходились в квартирі. В січні 2020 року ОСОБА_2 розгромив квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 .

Свідок ОСОБА_4 , мешканка АДРЕСА_7 , в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її колишніми сусідами. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишив квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , а ОСОБА_1 залишилася проживати у вищевказаній квартирі. Декілька років ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі, а коли батьки ОСОБА_1 почали хворіти, то остання доглядала за батьками і все рідше з`являлася в квартирі. Взимку минулого року прийшов ОСОБА_2 та попросив ключі від коридору квартири. Квартира була закрита, він зламав замок та почав виносити речі. Потім ОСОБА_2 зробив ремонт у квартирі.

Свідок ОСОБА_5 , який є племінником ОСОБА_1 пояснив, що взимку минулого року він побачив, як ОСОБА_2 з`явився у спірну квартиру через 14 років, зламав замок у дверях і почав виносити речі, зняв ванну та зламав меблі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що разом проживає з ОСОБА_2 . В 2019 році ОСОБА_2 повинен був їхати за кордон на роботу, однак йому заблокували рахунки за заборгованість по спірній квартирі більше 42000 грн. і в результаті він так і не поїхав. ОСОБА_2 самостійно зробив ремонт, поклав плитку, поставив два вікна нових у спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що він є другом ОСОБА_2 . На початку цього року йому зателефонував ОСОБА_2 та попрохав допомогти йому зробити ремонт в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 . В вищевказаній квартирі вони поміняли вікна, двері, повністю пошпаклювали стіни. Коли вони приїхали у квартиру, то у квартирі не було ні води, ні світла. Наступний раз коли вони прийшли у спірну квартиру, то вони не змогли туди потрапити, оскільки були замінені замки у дверях.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін та свідків, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до виписки із спільної постанови адміністрації та об`єднаного комітету профспілки тресту «Сумижилстрой» (протокол № 20) від 28.11.1990 ОСОБА_2 взято на облік для отримання житлової площі (а.с.33).

28.07.1992 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заселилися і стали проживати у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується квартирною карткою та довідкою про склад сім`ї № 14.03-08/55391 від 17.02.2020 (а.с.6, 13).

З 30.09.1989 по 26.04.2006 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.04.2006 був розірваний (а.с.11).

Ст. 47 Конституції України наголошує на тому, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо ці особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України,- при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України,- визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,- відповідно до статті 107 ЖК УРСР наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України,- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися неприязні відносини ще з часу розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу сторони не припиняли влаштовували сварки, у зв`язку з цим відповідач залишив спірну квартиру, а згодом залишила квартиру й позивач.

За адресою: АДРЕСА_5 , на ім`я ОСОБА_2 нараховано кошти за житлово-комунальні послуги (КП «Міськводоканал»), які ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не сплачували та накопилась заборгованість станом на 01.02.2020 в розмірі 2122,16 грн. (а.с. 60).

24.07.2020 між ТОВ «Сумитеплоенерго» та ОСОБА_2 було укладено договір №330 про реконструкцію заборгованості за житловим приміщенням: АДРЕСА_5 , відповідно до якого товариство надає споживачу розстрочку в погашенні заборгованості перед ТОВ «Сумитеплоенерго» за надані послуги терміном на 36 місяців з дня укладення цієї угоди. Станом на 24.07.2020 заборгованість становила 27489,29 грн. (а.с.64).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не втратив інтересу до спірної квартири, про що свідчить оплата за житлово - комунальні послуги та здійсненням ремонту у квартирі (а.с.38-54).

За вказаних обставин суд вважає, що позивач не довів належними та допустимим доказами факт не проживання та відсутності відповідача понад шість місяців без поважних причин у житлі за адресою: АДРЕСА_5 , і те, що відповідач ОСОБА_2 втратив інтерес до вказаного житла.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 12, 76 - 81, 82, 89, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. 64 ЖК України, ст.ст. 9, 64, 71, 72, 107 ЖК Української РСР, суд,

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління "Центр надання адміністративних послуг" Сумської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 03.12.2020.

Суддя В.Б. Князєв