Дата документу 28.02.2020
Справа № 501/440/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області подання старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко Ольги Миколаївни (боржник - ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «МТБ БАНК») про звернення стягнення на майно боржника

учасники справи:

старший державний виконавець Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко О.М.,

представник ПАТ «МТБ БАНК» - адвокат Мезнер О.Е.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, постановив ухвалу про наступне та

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2020 року старший державний виконавець Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко О.М. звернувся до суду з заявою звернення стягнення на майно, згідно якого просить суд:

- вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно божника ОСОБА_1 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зазначити в судовому рішенні, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 не підпадає під заборону примусової реалізації, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Свою вимогу мотивував тим, що на примусовому виконанні у Чорноморському міському відділі ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №501/440/2015-ц, виданого 10.06.2015 року Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №31/RІ-Р від 30 липня 2008 року у розмірі 114 164,74 доларів США та 166 120,56 грн.

Боржнику на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки та в ній зареєстровані малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Службою у справах дітей не надано дозволу на відчуження вказаного нерухомого майна.

В судовому засіданні старший державний виконавець Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко О.М. та представник ПАТ «МТБ БАНК» - адвокат Мезнер О ОСОБА_4 просили суд задовольнити подання з підстав, викладених у ньому.

Заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали подання, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні подання з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Чорноморському міському відділі ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №501/440/2015-ц, виданого 10.06.2015 року Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №31/RІ-Р від 30 липня 2008 року у розмірі 114 164,74 доларів США та 166 120,56 грн., що підтверджується копією виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.25-27).

ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.28-29). Згідно даної інформації вбачається, що боржнику належить на праві власності інше нерухоме майно.

В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 2012 року зареєстровані малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією довідки (а.с.36).

Службою у справах дітей не надано дозволу на відчуження вказаного нерухомого майна, що підтверджується копією відповіді (а.с.37).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.3 п.10 вищевказаного закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до цієї норми, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Виходячи зі змісту даної норми права, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, право власності на яке боржником не зареєстровано в установленому законом порядку, застосовується судом у випадку встановлення факту відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Як вбачається з подання, старшим державним виконавцем Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко О.М. ініційоване питання про надання дозволу на примусову реалізацію майна з посиланням на ст.446 ЦПК України

Даною нормою права не передбачено вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно божника та зазначення в судовому рішенні, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 не підпадає під заборону примусової реалізації, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Але, відповідно до ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», ч.ч.10, 11 ст.440 ЦПК України, суд може розглядати питання лише про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Вказаними нормами не передбачено вирішення питання про надання дозволу на примусову реалізацію майна.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі ст.16 ЦК України. При вирішенні питання про встановлення способу виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду.

Відтак, зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Інститут зміни способу виконання судового рішення є інститутом процесуального права та його застосування не може змінювати матеріально-правові відносини між сторонами.

У разі задоволення заяви про зміну способу або встановлення способу виконання судового рішення зі стягнення заборгованості на звернення стягнення на майно, суд фактично змінить рішення суду по суті та змінить спосіб захисту, передбачений ст.16 ЦК України, що є неприпустимим.

Аналізуючи наведене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні подання.

На підставі викладеного та керуючись ст.446 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У поданні старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко Ольги Миколаївни про звернення стягнення на майно боржника - відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

3. Повний текст ухвали виготовлено 28 лютого 2020 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко