У Х В А Л А

02.03.2020 року суддя Городоцького районного суду Львівської обл. Українець П.Ф., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Кредобанк» про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

АТ «Кредобанк» (далі Банк) 26.02.2020р. звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 182 411 грн. 67 коп. заборгованості. Одночасно Банк подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та обмежити його у праві виїзду за межі України, шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо такий видано раніше.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто, однією із причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як роз`яснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, згідно із п. 1 ч. 1 ст.152 ЦПК України (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України в редакції чинній на часі розгляду заяви) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У п. 4 вищеозначеної Постанови роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК Укра їни, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

АТ «Кредобанк» проситьпро забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, які належать ОСОБА_1 , і зокрема частку квартири на АДРЕСА_1 .

Разом з тим у заяві не вказано і до неї не додано доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 належить на праві власності рухоме майно, на яке може бути накладено арешт, або ж, що останній має відкриті рахунки у банківських установах.

Банк просить також накласти арешт на частку квартири на АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , але у заяві не вказано і до неї не додано доказів вартості вищеозначеного майна, як і не враховано, що вказана квартира є у спільній сумісній власності і частка останнього в означеному майні не виділена, що позбавляє можливості визначити співмірність виду забезпечення позову із позовними вимогами.

Банк також просить забезпечити позов шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, шляхом тимчасової відмови останнього у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше.

При цьому заявником не враховано, що з огляду на вимоги ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом лише як захід забезпечення виконання судового рішення, яке підлягає примусовому виконанню і таке обмеження може бути застосоване судом за поданням державного або приватного виконавця.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, а тому таку слід повернути заявнику.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 157, 261, 353 ЦПК України, -

у х в а л ю ю :

заяву Акціонерного товариства «Кредобанк» про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: П.Ф. Українець