Справа № 132/3923/19
Провадження № 2/132/90/20
РІШЕННЯ

Іменем України

25.02.2020 м. Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді СЄЛІНА Є.В.,

при секретарі ПІДГЕРСЬКІЙ О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2019р. до суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , де просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що 26.09.2019р. вона на підставі Договору дарування стала власником вказаного будинку, в якому за попереднього власника зареєстрований відповідач, який не є її членом родини чи близьким родичем. Домовленостей щодо проживання у спірного житловому приміщенні між ними не існує. Особистих речей відповідача в будинку немає, він в ньому не проживає. Реєстрація ОСОБА_2 у належному їй будинку, порушує її право власності.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав.

За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав:

Позивач ОСОБА_1 відповідно до Договору дарування житлового будинку, посвідченого 26.09.2019р. приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2486, є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване в передбаченому законом порядку, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 182523835 від 26.09.2019р.

Згідно даних будинкової книги та довідки виконавчого комітету Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 698 від 07.10.2019р., у цьому житловому приміщенні в передбаченому законом порядку в якості «не члена сім`ї, та не родича» залишився зареєстрованим з 02.04.2019р. відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак фактично за цією адресою не проживає.

Відповідно до довідки Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 699 від 07.10.2019р., останній з серпня 2019 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За частиною 1 статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

У відповідності до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право члена сім`ї власника житлового будинку, який не є співвласником на користування цим будинком, відповідно до статті 156 ЖК України, обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному житлі.

Відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника будинку і не перебуває з власником будинку у сімейних чи родинних відносинах.

Як зазначено у висновках постанови Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно вимог частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Право власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Оскільки виникнення права власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житла права власності на цей будинок, припинення прав власності особи на будинок припиняє його право на користування житлом. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом як попереднім власником.

За таких обставин, припинення права власності на житло, має наслідком припинення права користування житлом у колишнього власника та членів його сім`ї.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірний житловий будинок позивачем набуто правомірно, його право власності оформлено та зареєстровано у встановленому законом порядку.

Таким чином, оскільки позивач у справі є власником спірного будинку, а відповідач права власності на нього не має та не має інших похідних прав на проживання в цьому житлі (як член сім`ї власника, орендар тощо), суд приходить до висновку про те, що право власності позивача є порушеним фактом реєстрації місця проживання відповідача у його житловому будинку, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог у справі.

За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 206, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 відповідно до Договору дарування житлового будинку, посвідченого 26.09.2019р. приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2486.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя