Справа № 161/3628/20
Провадження № 2/161/1867/20
У Х В А Л А

06 березня 2020 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а:

04.03.2020 року 13.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Однак, вищевказана позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому, ціна позову щодо вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, відповідно до ч. 1 п. 9 ст. 176 ЦПК України, визначається дійсною вартістю нерухомого майна, що належить фізичним особам на праві приватної власності.

Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обов`язкових платежів визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358.

У відповідності до п.п. 1 п. 1 вказаної вище постанови оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Також, згідно вимог даної Постанови, оцінка об`єкта для цілей оподаткування здійснюється суб`єктами оціночної діяльності, які відповідають вимогам, установленим Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у складі яких працює хоча б один оцінювач, який отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» хоча б за однією з таких спеціалізацій у межах напряму 1 «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» і напряму 2 «Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності»

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору це звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

У відповідності до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає ціну позову в розмірі 303992 грн., однак ані відповідний звіт про оцінку майна, ані квитанцію про сплату судового розміру до неї не долучає.

Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору встановлена у розмірі 1-го відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, позивачці слід сплатити судовий збір у відповідності положення п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» виходячи з ціни позову, визначеному відповідно до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Оригінал платіжного документа позивачу необхідно представити в суд.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Разом з тим, суд вважає наголосити позивачу на окремих положеннях цивільно-процесуального законодавства України, а також застосувати відносно останнього відповідні заходи процесуального примусу.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Так, на підставі автоматизованої системи документообігу Луцького міськрайонного суду Волинської області, судом встановлено, що 13.02.2020 року було подано до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, якому було присвоєно єдиний унікальний номер судової справи «161/2410/20» та який, згідно автоматизованого розподілу справи між суддями, був визначений для розгляду судді Рудській С.М.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 161/2410/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, позивачкою 26.02.2020 року було подано до суду заяву про відкликання позову разом з додатками на доопрацювання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.02.2020 року вищевказану позовну заяву було повернуто позивачці, а також роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

З вищевикладеного слідує, що повернення позовної заяви у справі № 161/2410/19 було обумовлене необхідністю її доопрацювання, що стало підставою для повернення позову до відкриття провадження.

Однак, співставляючи та аналізуючи позовні заяви, подані ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно 13.02.2020 року та 04.03.2020 року, було встановлено, що обидва позови, а також додатки, подані разом з ними, є повністю ідентичними між собою.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, повторно була поданою позивачем до Луцького міськрайонного суду Волинської області 04.03.2020 року із наявністю (існуванням) обставини, що стали підставою для її повернення відповідно до ухвали суду від 27.02.2020 року.

Враховуючи встановлені та вище відображені обставини, судом вбачається зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, які охоплені положенням п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про вжиття щодо ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у виді попередження.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно необхідно залишити без руху, при цьому, з метою припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, застосувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у виді попередження.

Керуючись ст. ст. 44, 143, 144, 175, 177, 185, 353 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суддя

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно залишити без руху і надати йому строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо позивач у встановлений строк усуне зазначені в ухвалі недоліки, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Застосувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у виді попередження.

Ухвала в частині залишення позовної заяви без руху оскарженню не підлягає.

Ухвала в частині застосування заходів процесуального примусу може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Ухвала в частині застосування заходів процесуального примусу, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала у повному обсязі складена 06 березня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська