Справа № 683/2822/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Козака І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/2822/19, 2/683/301/2020 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 11 березня 2016 року, яка утворилась станом на 14 липня 2019 року в сумі 22484 грн. 12 коп., з яких: 15303 грн. 52 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4980 грн. 66 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 653 грн. 08 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1046 грн. 86 коп. - штраф (процентна складова).

В обґрунтування заявлених позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що ОСОБА_1 , який отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, не виконує взятих на себе зобов"язань з повернення коштів, внаслідок чого станом на 14 липня 2019 року утворилась заборгованість.

В судове зсідання представник позивача Гребенюк О.С. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити на підставі письмових доказів, доданих до позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, повноваження на представництво своїх інтересів в суді надав адвокату Козаку І.О.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Козак І.О. визнав позов частково і просить стягнути з відповідача лише тіло кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 8000 грн., посилаючись на те, що більше розміру кредитного ліміту отримання кредитних коштів відповідачем є неможливим. У решті заявлених позовних вимог просить відмовити через їх недоведеність. Вказує, що у заяві-анкеті позичальника від 11 березня 2016 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин вважає, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують даних обставин.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 березня 2016 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав анкету-заяву б/н, за умовами якої АТ КБ "Приватбанк" надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Кредитний договір укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 і представником банку анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам"яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов"язується виконувати ці Умови та Правила і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку - www.privatbank.ua.

ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов"язань із повернення грошових коштів й згідно із наданим банком розрахунком його заборгованість станом на 14 липня 2019 року становить 22484 грн. 12 коп., з яких: 15303 грн. 52 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4980 грн. 66 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 653 грн. 08 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1046 грн. 86 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі - Закон №2664-ІІІ)).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити : 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище,

ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов"язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов"язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

АТ КБ "Приватбанк" обґрунтувало свій позов у частині стягнення процентів та неустойки (штрафу) тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, останній не виконав зобов"язання за цим договором, у зв"язку з чим виникла заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ "Приватбанк" надало анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 11 березня 2016 року (а.с.8); витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с.9); витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.10-26); розрахунок заборгованості за договором від 11 березня 2016 року (а.с.7).

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 11 березня 2016 року не містить умов щодо розміру та підстав для нарахування процентів та неустойки.

Витяг із Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок

нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, а також інші умови.

Названі документи не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані банком Витяг з Тарифів і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв"язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то надані АТ КБ "Приватбанк" розрахунки заборгованості (а.с.7) достовірно не вказують на розмір невиконаного відповідачем зобов"язання та є неналежним доказом.

Отже, факт невиконання ОСОБА_1 зобов"язання за кредитним договором від 11 березня 2016 року у частині сплати процентів та неустойки (штрафу) не доведений, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи.

Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази, що надаються сторонами до суду мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на обґрунтування доводів позовної заяви щодо розміру заборгованості за тілом кредиту надав суду розрахунок

заборгованості за договором від 11 березня 2016 року, укладеним між АБ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 14 липня 2019 року (а.с.7).

Однак, зазначений розрахунок заборгованості не є достатнім доказом, який підтверджує зазначену Банком суму заборгованості за тілом кредиту, оскільки містить відомості про суми коштів, що були зняті та направлені на поповнення карткового рахунку за період з 12.06.2018 року по 14.07.2019 року.

В судове засідання представник позивача не з`явився, а надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі на підставі письмових доказів, що є матеріалах справи (а.с.36). При цьому, представник позивача зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з його боку відсутні.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11 березня 2016 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тобто, Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналізуючи позовну заяву та розрахунок заборгованості, наданий АТ КБ «ПриватБанк», суд вважає, що заборгованість за тілом кредиту у ОСОБА_1 не може бути більшою ніж встановлений Банком кредитний ліміт.

У позовній заяві позивач зазначав, що відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок, а стягнути з відповідача просить 15303 грн. 52 коп. заборгованості за тілом кредиту та 4980 грн. 66 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Однак, про те, що відповідачу збільшувався кредитний ліміт понад 8000 грн. та дату з якої він був збільшений, позивач у позовній заяві не зазначає і таке збільшення не підтверджують наявні в матеріалах справи письмові докази.

Із наданого позивачем розрахунку неможливо встановити, чи було збільшено кредитний ліміт.

З огляду на викладене є підстави стверджувати, що визначений позивачем розмір простроченого тіла кредиту, збільшений за рахунок відсотків нарахованих за користування кредитним коштами.

Такі обставини свідчать, що позивачем на підтвердження розміру заборгованості надано неналежні розрахунки, які ґрунтуються на не підписаних відповідачем Умовах та правилах надання банківських послуг та виходять за межі укладеної між банком на відповідачем письмової домовленості.

Аналізуючи надані позивачем розрахунки заборгованості за правилами ст.89 ЦПК України суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості.

Іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором позивач до суду не надав.

Сам суд також позбавлений можливості зробити такий розрахунок, оскільки неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, у суду наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача лише суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 8000 грн., щодо стягнення решти заборгованості по тілу кредиту, процентів та штрафу слід відмовити у зв"язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині.

При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 22484,12 грн., а задоволено на суму 8000 грн., тобто на 35,6% (8000 х 100 : 22484,12).

За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 683 грн. 88 коп. судового збору (1921 х 35,6%).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 березня 2016 року, яка утворилась станом на 14 липня 2019 року в сумі 8000 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 683 грн. 88 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , р/ НОМЕР_1 , МФО №305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 02 березня 2020 року.

Суддя: