Ухвала

01 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 442/3618/18

провадження № 61-16866ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у вищевказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Враховуючи наведене, останнім днем звернення до суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року (повний текст складено 25 лютого 2020 року) було 26 березня 2020 року, однак касаційну скаргу згідно відтиску поштового штемпеля на конверті подано 12 листопада 2020 року, тобто після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

При цьому, ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що звертається вдруге з касаційною скаргою, оскільки ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року (провадження № 61-9642ск20) її касаційну скаргу повернуто, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху від 08 липня 2020 року.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження № 61-9642ск20 ОСОБА_1 26 червня 2020 року вперше звернулась із касаційною скаргою на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, тобто також з пропуском строку, встановленого статтею 390 ЦПК України.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі не наводить мотивованого обґрунтування поважності причин тривалого пропуску строку з касаційною скаргою, не зазначає, що завадило після повернення первісної касаційної скарги ухвалою від 27 серпня 2020 року звернутись із касаційною скаргою повторно у найкоротший термін.

Також Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що належних доказів на підтвердження дати отримання копії постанови апеляційного суду заявником не надано.

Таким чином, заявнику необхідно подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення та надати відповідні докази, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

До касаційної скарги заявником додано копію квитанції про сплату судового збору від 15 липня 2019 року № у розмірі 1 409,60 грн.

Із інформації, яка наявна в Автоматизованій системі діловодства Верховного Суду за номером касаційного провадження № 61-9642ск20, вбачається, що вищевказана квитанція раніше вже надсилалася заявником до суду касаційної інстанції на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 08 липня 2020 року.

Закон України «Про судовий збір» не передбачає можливості Верховному Суду зараховувати в якості судового збору кошти, що сплачені громадянами за подання інших заяв чи скарг, по яким були ухвалені процесуальні рішення.

Таким чином заявнику необхідно надати інший документ, що підтверджує сплату судового збору, з урахуванням наступного.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 762,00 грн.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704,80 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 810,00 грн).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до підпункту сьомого пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що ОСОБА_1 оскаржує судові рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 3/5 частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів касаційного провадження неможливо встановити дійсну вартість зазначеного майна, тому заявнику необхідно самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору за подання касаційної скарги та сплатити з урахуванням вищевикладеного.

Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, зміст касаційної скарги не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, а саме не містить підстав на яких подається касаційна скарга, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Диспозиція статті 389 ЦПК України вимагає чіткого зазначення підстав касаційного оскарження, натомість зазначені в касаційній скарзі доводи зводяться до формальної незгоди заявника з висновком апеляційного суду та до переоцінки вказаних обставин.

Оскільки посилань випадки, передбачені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга ОСОБА_1 не містить, заявнику пропонується подати до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, в якій навести конкретні обов`язкові підстави для касаційного оскарження із відповідним обґрунтуванням.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року залишити без руху до 30 грудня 2020 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали.

Якщо заяву про поновлення строку касаційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для його поновлення визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков