Справа № 464/7910/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/2452/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю:представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа - державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало Олена Андріївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що з 28 травня 1996 року їй встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням (стенокардія, відносна недостатність 2, 3-х клапанів, гіпертонічна хвороба ІІ ст.) безтерміново, а тому в силу закону вона має право на обов`язкову частку в спадщині після смерті матері, незалежно від наявності спадкоємців за заповітом.

У встановлений законом шестимісячний строк не змогла звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки з 12.01.1999 року її стан здоров`я раптово погіршився, вона була обстежена невропатологом СШМД і їй встановлено діагноз: порушення мозкового кровообігу, призначено тривале лікування, яке не дало позитивного результату, а тому захворіла гостро 18.07.1999 року (гостре порушення мозкового кровообігу) і в ургентному порядку була госпіталізована. Після виписки з лікарні 06.08.1999 року з діагнозом: ГПМК по ішемічному типу в басейні лівої С.М.А. з легким правобічним гемігіпестезом, продовжувала лікування, перенесла ряд інсультів та інфарктів, а також оперативних втручань, однак, з 2010 року стан її здоров`я критично погіршився, внаслідок чого у 2012 року їй встановлено І групу інвалідності безтерміново і з цього часу вона потребує стороннього догляду.

При цьому, позивач вважає, що правове значення для вирішення даного спору має наявність поважних причин пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини саме у період з 27.11.1998 року по 27.05.1999 року.

31.03.2016 року сторони подали суду на затвердження мирову угоду, яка від імені позивача підписана її представником - ОСОБА_8 на підставі довіреності, посвідченої 09.07.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гошко І.Я.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 12 квітня 2016 року визнано мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_6 , наступного змісту:

1. ОСОБА_6 не заперечує та надає згоду на прийняття ОСОБА_5 обов`язкової частки у спадщині після смерті матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_8 (наділений повноваженнями згідно довіреності від 09.07.2015 року), погоджується зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині і прийняти її в розмірі 1/4 частки від всього спадкового майна після смерті матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3.Після оформлення спадкових прав на майно, сторони погодили виконання зобов`язань ОСОБА_6 перед ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу частини земельної ділянки за місцезнаходженням спадкового майна у АДРЕСА_1 , шляхом визначення меж та порядку користування земельною ділянкою.

Провадження у справі закрито.

Ухвалу суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , просять її скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, залучивши до участі у справі правонаступників сторін, оскільки позивач ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідач ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої доводи апелянти обґрунтовують тим, що визнана судом мирова угода не відповідає вимогам закону, оскільки її предмет виходить за межі позовних вимог і, окрім того, стосується зобов`язань відповідача перед особою, яка не була стороною у справі, а представляла інтереси позивача - ОСОБА_8 .

Також апелянти звертають увагу на те, що не було підстав для встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки на момент звернення до суду із вказаним позовом після смерті матері позивача вже минуло 17 років.

Невідповідність умов мирової угоди вимогам закону апелянти обґрунтовують й тим, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 27 листопада 1998 року діяв ЦК УРСР 1963 року, статтею 535 якого було передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка б належала кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). Норма подібного змісту діяла й у чинному на момент затвердження мирової угоди ЦК України 2004 року (ч.1 ст.1241), якою передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Зазначають, що спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_7 було троє її дітей: позивач ОСОБА_5 (дитина, народжена в шлюбі), відповідач ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (позашлюбні діти спадкодавця), а тому обов`язкова частка повинна була визначатись, виходячи з наявності трьох спадкоємців першої черги за законом, а не двох, як визначили сторони в мировій угоді.

Апелянти просять врахувати, що обов`язкова частка позивача у спадщині, яка залишилась після смерті ОСОБА_7 , визначена неправильно, є більшою, ніж передбачено законом, а тому порушене їхнє право, як спадкоємців після смерті відповідача ОСОБА_6 , оскільки між ними та ОСОБА_8 , який є спадкоємцем позивача за заповітом, існує спір щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_6 .

Вважають, що суд повинен був залучити до участі у справі ОСОБА_9 , дочкою якої є апелянт ОСОБА_3 .

Зазначають, що окрім них (племінників відповідача ОСОБА_6 ), спадкоємцями за законом після смерті відповідача ОСОБА_6 є також ОСОБА_10 - дружина покійного племінника ОСОБА_11 (сина ОСОБА_9 ) та племінниця ОСОБА_12 - дочка позивача ОСОБА_5 , і саме їх апелянти просять залучити як правонаступників до участі в даній справі.

Заслухавши пояснення сторони апелянтів в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалось.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч.2 ст.362 ЦПК).

Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року), в редакції, чинній на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , було визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускалось прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 року) було регламентовано порядок прийняття спадщини спадкоємцями:

Так, зокрема, визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За положеннями статті 550 ЦК УРСР (1963 року), строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, міг бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина могла бути прийнятою після спливу вказаного строку і без звернення до суду за наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який на праві власності належав ОСОБА_7 (а.с.38,40).

Відповідно до заповіту від 17 червня 1997 року серії НОМЕР_1 381816, зареєстрованого в реєстрі за №6-2104 (а.с.13,42), ОСОБА_7 на випадок смерті заповіла вказаний будинок своєму онуку (сину відповідача ОСОБА_6 ) - ОСОБА_13 , який на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7 проживав і був зареєстрований разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35, 79-82), а тому вважався таким, що прийняв спадщину після смерті баби в порядку спадкування за заповітом.

Окрім нього, в будинку разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини проживала і була зареєстрована відповідач ОСОБА_6 (а.с.35, 79-82), а тому вважається, що і вона також прийняла спадщину після смерті своєї матері, як спадкоємець за законом першої черги.

Інших спадкоємців за законом першої черги, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 не було.

ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.33), так і не оформивши в установленому законом порядку своїх спадкових прав на майно, яке заповіла йому ОСОБА_7 .

Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_13 була його мати - відповідач ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину та оформила свої спадкові права на належне синові за життя майно, зокрема, будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 04 квітня 2011 року державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. (а.с.43-44).

Таким, чином, звернувшись із вказаним позовом, позивач правильно поставила свої вимоги саме до відповідача ОСОБА_6 , оскільки лише вона одна із спадкоємців першої черги за законом прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 у встановленому статтею 549 ЦК УРСР (1963 року) порядку.

Доказів на підтвердження того, що інші спадкоємці першої черги за законом, зокрема, ОСОБА_9 , яку апелянти називають дочкою спадкодавця, заявляли свої права на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_7 , немає.

Таким чином, в колегії судів немає правових підстав для висновку про вирішення оскаржуваним судовим рішенням питання про права та (або) обов'язки апелянтів, один з яких: ОСОБА_1 - є сином позивача ОСОБА_5 , а інший: ОСОБА_3 - дочкою ОСОБА_9 , яка за життя своїх прав на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_7 , ніколи не заявляла, тому відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, відкрите за їхньою апеляційною скаргою апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю без розгляду апеляційної скарги по суті заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 362 ч.1 п.3, ч.2, 367, 381, 389 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа - державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало Олена Андріївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 17 лютого 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Савуляк Р.В.