КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 760/17065/17 Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І. А.

апеляційне провадження №: 22-ц/824/662/2020 Головуючий: Гаращенко Д.Р.

12 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О.,Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Базика Олексія Павловича, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів.

Просивсуд визнати договір купівлі-продажу укладений між ним та відповідачем №12/9/16/2 від 12 вересня 2016 таким, що укладений 12 вересня 2016, розірвати договір купівлі-продажу №12/9/16/2, стягнути з відповідача на свою користь сплачені кошти у розмірі 325 000 грн., компенсацію інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 63 572, грн., та пеню у розмірі 4 228 грн.

Після уточнення позовних вимог, остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь компенсацію інфляційних втрат за період з 12 вересня 2016 року по 19 жовтня 2018 рік у розмірі 88 692,95 грн. та 3 % річних у розмірі 20 522,11 грн., і пеню згідно з п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 140 178,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 вересня 2016 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №12/9/16/2 від 12 вересня 2016, згідно п. 1.1 якого, продавець ФОП ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання передати у власність покупцеві ОСОБА_2 комплект меблів, зазначений в ескізі (Додаток №1), остаточному ескізі (Додаток №3), специфікації (Додаток №2), остаточної специфікації (Додаток №4), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Позивач зазначив, що на виконання умов договору він сплатив 325 240 грн.

Після сплати, відповідач почав ухилятися від підписання договору, підписав його лише після погроз позивача звернутися до правоохоронних органів.

Дату підписання договору, за наполяганням відповідача та його персоналу, які морально тиснули на нього, позивач вказав 08 червня 2017 року, хоча, фактично договір було укладено 12 вересня 2016 року, що підтверджується відповідною квитанцією про оплату.

Не зважаючи на виконання позивачем умов договору, відповідні роботи відповідачем так і не було розпочато, йому з боку відповідача не було надано для узгодження та підписання ескіз та специфікацію товару, а також кінцевий ескіз та кінцева специфікація, що передбачено п. 4.2 та 4.3 договору.

У червні 2017 року відповідач повідомив позивача про поставку товару та направив йому своїх працівників для ії встановлення.

Позивач зазначив, що всупереч вимогам п. 4.2 та 4.3 договору відповідач не узгодив з позивачем ескіз та специфікацію товару, а також кінцевий ескіз та кінцеву специфікацію на меблі.

Після поставки товару та встановлення меблів, позивачу стало відомо, що замовлення суттєво не відповідає його бажанням, тому акти прийому-передачі меблів він не підписував.

Сторонам не вдалось вирішити спір в позасудовому порядку.

Відповідач погодився лише усунути недоліки дивану, тумби у ванній, дзеркала та петель душової кабіни, з приводу чого було складено відповідну рекламацію, однак, протягом встановленого місячного строку, відповідачем було лише замінено дзеркало, яке все одно не відповідало побажанням позивача, як і решта меблів.

Крім того, відповідачем було доставлено позивачу комплект побутової техніки для дому, однак, ні ціна доставленої йому техніки, ні моделі чи марки техніки, як і її габарити та інші характеристики, з позивачем не було узгоджено, не надано жодного гарантійного талону від офіційних дилерів техніки.

15 серпня 2017 року позивач направив відповідачу претензію про виконання умов договору протягом 7 днів або розірвання договору.

Позивач зазначив, що з відповідача на його користь підлягають стягненню у порядку ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 54 215 грн. та 3 % річних у розмірі 9357,31 грн., а також пеня у відповідності до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з направлення претензії відповідачу у розмірі 4 228 грн.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

30 липня 2019 року адвокат Базик О.П. представник ФОП ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року заяву адвоката Базика О.П., фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 19 жовтня 2018 року, адвокат Базик О.П. - представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , 08 листопада 2019 року подав апеляційну скаргу.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволені позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що рішення суду першої інстанції оскаржується з мотивів неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не повідомив відповідача належним чином про час день і місце розгляду справи, тому відповідач був позбавлений можливості подати заперечення на позовну заяву, докази в обґрунтування заперечення, скористатись своїми процесуальними правами.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення порушив вимоги ст. 280 ЦПК України.

Посилався на те, що оспорюваний позивачем договір був підписаний саме 08 червня 2016 року.

Позивач довгий час не міг визначитись з ескізом меблів та не оплатив передплату в день підписання договору, однак відповідач виконав свої зобов`язання за договором не дивлячись на відсутність обумовленої передплати.

Апелянт зазначив, що позивач користувався меблями неналежним чином, та з його вини вона потребувала чистки та косметичного ремонту, який відповідач погодився виконати.

Претензія позивачем не направлялась, докази направлення претензії позивачем не надано.

Позивач прийняв меблі, техніку та роботи без будь-яких зауважень.

20 серпня 2017 року відповідач надіслав на адресу позивача акт прийому-передачі виконаних робіт з вимогою підписати вказані акти, та один екземпляр підписаних актів просив відправити на адресу відповідача, однак акт не був підписаний.

Також апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь позивача штрафних санкцій.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Представники позивача заперечували проти апеляційної скарги, просили ії відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом посилався на укладення між сторонами договору купівлі-продажу №12/9/16/2 від 12 вересня 2016 року, згідно п. 1.1 якого, продавець ФОП ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання передати у власність покупцеві ОСОБА_2 комплект меблів, зазначений в ескізі (Додаток №1), остаточному ескізі (Додаток №3), специфікації (Додаток №2), остаточної специфікації (Додаток №4), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Позивач зазначив, що на виконання умов договору він сплатив 325 240 грн.

Також зазначив, що у договорі ним зазначена дата підписання договору 08 червня 2017 року під тиском відповідача, хоча фактично договір був укладений 12 вересня 2016 року.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не скористався своїм правом з`явитись до суду і спростувати доводи позивача, будь яких доказів суду не надав, клопотань про їх витребування не заявив, а тому суд першої інстанції задовольнив позов.

Колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи на наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

З приводу укладення сторонами договору купівлі-продажу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно зі ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 641 ЦК України, встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Відповідно до статті 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що договір купівлі-продажу №12/9/16/2 між сторонами було укладено 12 вересня 2016 року, з моменту здійснення оплати позивачем договору, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 35 від 12 вересня 2016 року, та прийняття зазначених коштів відповідачем на виконання умов договору .

Щодо інших вимог заявлених позивачем колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з умовами договору п 1.1. продавець прийняв на себе зобов`язання передати у власність покупця комплект меблів, зазначений в ескізі (додаток № 1) кінцевому ескізі ( Додаток № 3), Специфікації ( Додаток № 2) і кінцевої Специфікації ( Додаток № 4) які є невід`ємною частиною договору.

Колегія суддів встановила, а представники сторін підтвердили в судовому засіданні, що ескізи та специфікації товару відповідачем не складались а позивачем не узгоджувались та не підписувались.

На даній стадії сторони жодних претензій друг другу не заявляли, також матеріали справи не містять доказів заперечень з боку позивача на подальше подовження та виконання договору.

Згідно зі ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець проінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Колегія суддів встановила, та сторонами не заперечувався той факт, що відповідач поставив та встановив меблі позивачу разом із технікою, а позивач фактично їх прийняв.

Зазначені обставини підтверджуються доводами позивача, викладеними в позові, а також тим, що у 2017 році в результаті виявлених недоліків товару, а самев дивані, тумбі в ванній, дзеркалі, петлі душової кабіни, які 19 липня 2017 року представник відповідача зобов`язався усунути протягом одного місяця. ( а.с. 14)

Що стосується питання розірвання договору колегія суддів зазначає.

Згідно ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Колегія суддів вважає, що сторона позивача не довела істотне порушення умов договору відповідачем, та того, що внаслідок завданої цим шкоди позивач значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору.

Згідно з ч. 1 ст. 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Згідно з матеріалами справи встановлено, що позивач обрав безоплатне усунення недоліків товару, що підтверджується рекламацією, підписаною позивачем та представником відповідача ( а.с. 14)

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Колегія суддів встановила, що матеріали справи не містять доказів істотного порушення вимог щодо якості поставленого відповідачем позивачу товару.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Також колегія суддів встановила, що справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача, якого не було повідомлено належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Базика Олексія Павловича, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу № 12/9/16/2 від 12 вересня 2016 року укладеним між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 таким, що укладений 12 вересня 2016 року.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль