Дата документу 02.03.2020
Справа № 937/294/20
Провадження № 2/937/1184/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Горбачової Ю.В.

з секретарем с/з Піщевою А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в м. Мелітополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору: Товарна біржа «Українська», про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, в якому з урахуванням уточнень просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 27 грудня 1997 року та посвідчений Мелітопольською філією товарної біржі «Українська», за реєстраційним № 007780 та визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею «Б-1», сараєм «В-1», душем «Д», вбиральнею «У», ямою вигрібною № 3

Позовні вимоги обґрунтовуює тим, що згідно договору купівлі-продажу нерухомості від 27 грудня 1997 року, укладеним між нею та ОСОБА_2 , вона придбала житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний договір було посвідчено Мелітопольською філією товарна біржа «Українська» та зареєстровано в установленому на той час законному порядку 08.01.1998 року в КП «ММБТІ», за реєстровим № 7045. Вказане вище домоволодіння складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , позначеному літ. «А-1», загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., господарських будівель та споруд: літньої кухні «Б-1», сараю «В-1», душ «Д», вбиральня «У», огорожі № 1, водопроводу № 2, ями вигрібної № 3.

Нещодавно, у неї виникла необхідність продати придбаний житловий будинок, для чого вона звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Рій К.Ю. Однак, нотаріусом їй було повідомлено, що вона не зможе відчужити у відповідний спосіб будинок, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу на той час посвідчення його на біржі нерухомості не відповідало вимогам Цивільного кодексу Української РСР і в силу закону його слід вважати недійсним, про що нотаріус 16.10.2019 року видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи наявність відповідних обставин, які значною мірою порушують її майнові права на вказаний будинок, яким вона до речі безперешкодно володіє та користується з 1997 року по даний час, вона змушена звернутися до суду з даним позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 12.02.2020 року за позовом відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі на задоволенні позову наполягає.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа - представник Товарної біржі «Українська» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео-(звуко)-записувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 грудня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений Мелітопольською філією товарної біржі «Українська», за реєстраційним № НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 27.12.1997 року.

Вказане вище домоволодіння складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , позначеному літ. «А-1», загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., господарських будівель та споруд: літньої кухні «Б-1», сараю «В-1», душ «Д», вбиральня «У», огорожі № 1, водопроводу № 2, ями вигрібної № 3.

У зв`язку з тим, що у позивача виникла необхідність продати належний їй житловий будинок, вона звернулася до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Рій К.Ю. Однак, нотаріус 16.10.2019 року видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку у той час був посвідчений на біржі нерухомості, що не відповідало вимогам Цивільного кодексу Української РСР і в силу закону його слід вважати недійсним.

Зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку не визнавався недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України "Про товарну біржу".

Пунктом 11 Договору, передбачено, що відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України, цей договір підлягає реєстрації в Мелітопольському БТІ протягом десяти днів.

Також договором купівлі-продажу передбачено, що відповідно до ст. 15 закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» договір зареєстровано на Товарній біржі «Українська».

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяв у той час, а саме біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

В подальшому 08.01.1998 року даний договір був зареєстрований у Мелітопольському бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 7045 і як свідчить з вищевикладеного, що на той момент це не суперечило чинному законодавству, зокрема Інструкції «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб», яка передбачала підставу для державної реєстрації-договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею.

Оскільки дані правовідносини виникли ще в 1997 році, тобто під час дії ЦК УРСР в редакції 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, при розгляді даної справи повинні бути застосовані саме норми вказаного ЦК в редакції 1963 року.

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано на Товарній біржі «Українська» (реєстраційний номер 007780) та у встановленому законом порядку через КП «ММБТІ» 08.01.1998 року (реєстраційний номер 7045), про що свідчить штамп реєстрації права власності на зворотній стороні копії договору купівлі-продажу.

Згідно копії технічного паспорту на домоволодіння, у КП «ММБТІ» зроблено помітку про те, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є позивач по справі, що підтверджується копією технічного паспорту.

Згідно інформації, наданої КП «ММБТІ» від 10.06.2019 року за № 1068, станом на 01.01.2013, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1997 року № 007780, що посвідчений товарною біржею «Українська».

Жодних нових реєстрацій права власності за вказаним житловим будинком не проводились.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-XII угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1ст.47 ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Ст. 153 ЦК УРСР передбачено, до договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року не передбачав поняття нікчемний правочин.

Даний термін з`явився у ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року.

Договір купівлі-продажу житлового будинку від 27.12.1997 року не може бути визнаний нікчемним, оскільки станом на день його укладання не існувало такого поняття.

Зазначений договір є оспорюваним і може бути визнаний недійсним при наявності для цього підстав, передбачених ЦК УРСР.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, ст.ст. 105,114 ЦК).

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47 ЦК України суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Судом встановлено, що між продавцем та покупцем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом біржової угоди, в якій зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу.

Будь-яких суперечок між сторонами угоди судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивачкою повністю виконано умови укладеного договору, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди і захист майнових прав позивача можливий лише шляхом визнання договору дійсним.

Стаття 392 ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з невідповідністю договору купівлі-продажу від 27.12.1997 року, посвідченого Товарною біржею «Українська» та зареєстрованого в КП «ММБТІ» 08.01.1998 року вимогам чинного законодавства, позивачі не мають можливості розпорядитися придбаним житловим будинком.

Дослідивши надані письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу житлового будинку від 27.12.1997 року сторони договору досягли усіх істотних умов договору, угода купівлі-продажу будинку фактично виконана сторонами в повному обсязі, жодна сторона не заявляла вимог про визнання укладеного договору недійсним з підстав недодержання нотаріальної форми договору.

За таких обставин позовні вимоги позивачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.11, 12, 13, 81, 228-229, 258-260, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. 392 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору: Товарна біржа «Українська», про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 27.12.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27 грудня 1997 року, зареєстрований на Товарній біржі «Українська» 27.12.1997 року за № 007780, та Комунальним підприємством «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 08.01.1998 року за № 7045.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новобогданівка, Мелітопольського району. Запорізької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею «Б-1», сараєм «В-1», душем «Д», вбиральнею «У», ямою вигрібною № 3, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.12.1997 року за №007780, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 08.01.1998 року за № 7045.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

СУДДЯ: Ю.В. Горбачова