Справа № 466/9394/18 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/2146/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м.Львів

Справа № 466/9394/18

Провадження № 22ц/811/2146/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 23 квітня 2019 року у складі судді Невойта П.С.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу,-

встановив:

23 листопада 2018 року позивач звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_1 35 865,96 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 9 липня 2008 року та судових витрат. В обґрунтування позову посилається на те, що 9 липня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 9 липня 2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустила заборгованість, яка станом на 30 вересня 2018 року становить 35 865,96 грн., що складається з наступного: 7 756,03грн. тіло кредиту; 20 478,31 грн. відсотки за користування кредитом; 5 447,53грн. пеня та комісія, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1684,09 грн. - штраф (процентна складова). Просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 35 365,96 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 9 липня 2008 року, вирішено питання судових витрат, в решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, щопозивачем пропущено позовну давність на звернення до суду з вимогою про захист порушеного права. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини справи №466/7729/14 ц у якій існує спір між тими самими сторонами, предметом якої було стягнення кредитної заборгованості за цим же кредитним зобов`язанням, що виникло із заборговано за тілом кредиту в сумі 7 756,03 грн. Зазначає, що заборгованість за тілом кредиту станом на 30 вересня 2014 року в розрахунку до позову у справі 466/7729/14ц, та на 30 вересня 2018 року в розрахунку до цього позову однакова. Початкове сальдо на 31 липня 2008 року однакове, як у розрахунку заборгованості у справі 466/7729/14-ц так і в розрахунку заборгованості у цій справі, а також у виписці наданій позивачем по картковому рахунку (за карткою 0452721), долученій до відповіді на відзив від 11 березня 2019 року. Розрахунок заборгованості у справі 466/7729/14-ц (долучений відповідачем у цій справі) за період з 30 липня 2008 року до 31 травня 2011 року ідентичний. Вказує, що долучена позивачем анкета заява підписана відповідачем 29 листопада 2010 року, в якій жодного номера картки не зазначено, важко ідентифікувати до якого кредитного зобов`язання вона відноситься.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №466/7729/14-ц, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 цього Кодексу вирок суду в кримінальному провадження, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що 9 липня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 9 липня 2008 року. Вона отримала кредит у розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач належним чином зобов`язання не виконувала у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2018 року у неї утворилася заборгованість в розмірі 35 865,96 грн., яка складається з: 7756,03 грн. тіло кредиту; 20478,31грн. відсотки за користування кредитом; 5447,53 грн. пеня та комісія, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1684,09 грн. - штраф (процентна складова).

Заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком, який не спростований належними і допустимими доказами, відповідає матеріалам справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно зі ст.1048 цього Кодексу кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що ОСОБА_1 порушила зобов`язання за кредитним договором щодо повернення отриманих нею кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню тіло кредиту у сумі 7756,03 грн., відсотки за користування кредитом у сумі 20 478,31 грн., пеня та комісія у сумі 5 447,53грн., розраховані відповідно до умов договору.

Щодо стягнення з відповідач на користь позивача суми штрафу, передбаченого п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, суд прийшов до висновку про стягнення лише процентної складової штрафу у розмірі 1 684,09 грн. та відмову у стягненні фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення клієнтом строку платежу з будь-якого грошового обов`язку, який передбачено договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й теж правопорушення.

Штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання.

З урахуванням встановленого, з метою уникнення подвійного застосування наслідків цивільно-правової відповідальності за порушення відповідачем умов кредитного договору, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн.

Позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та шрафів) був збільшений до 50 років.

Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитном, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення к-злиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом. Тому така підстава для відмови у позові відсутня.

Доводи апеляційної скарги в частині, що спір між тими самими сторонами розглядається судом (справа №466/7729/14-ц) не заслуговують на увагу, окільки у зазначеній справі спір вирішений. Ухвалою від 23 червня 2015 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено і підписано 5 березня 2020 року.

Головуючий

Судді