КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/320/20 Головуючий у І інстанції Осаулова Н.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини,

УСТАНОВИВ:

у лютому 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з 29 січня 2016 року по 20 вересня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Спільних дітей від шлюбу сторони не мали і на час фактичного припинення шлюбних відносин відповідачка вагітною не була.

У зв`язку із тим, що шлюбні відносини між ними тривали не довго, вже з січня 2017 року сторони фактично припинили сімейні стосунки і почали проживати окремо один від одного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила дитину - ОСОБА_4 , батьком якої записаний позивач, вказаний запис зроблено на підставі ч. 2 ст. 122 СК України.

Оскільки позивач не згоден та заперечує проти визнання його батьком доньки відповідачки, так як на час її ймовірного зачаття ОСОБА_1 вже тривалий час мешкав у іншому місці, жодних стосунків із матір`ю новонародженої дівчинки не мав з 2017 року, з нею не бачився та не спілкувався і відповідно не мав з нею інтимних зв`язків, тому просив суд виключити запис про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та громадянина Азербайджанської Республіки, як батька дитини з актового запису № 404, складеного 14 грудня 2019 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київської області, про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неправильне застосування норма матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував визнання сторонами факту відсутності кровного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, відповідачка визнала позов, зазначивши, що з ОСОБА_1 шлюбні стосунки вони припинили ще у січні 2017 році, тобто, задовго до зачаття дитини, при цьому, батьком її дитини є інший чоловік, а відповідний актовий запис здійснений лише у зв`язку із тим, що з часу розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_3 минув лише один місяць, тому у внесені інших відомостей про батька дитини відповідачу було відмовлено.

06 жовтня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що відповідач визнала позов, оскільки позивач не є біологічним батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судове засідання по розгляду апеляційної скарги сторони не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено відсутність кровного споріднення між позивачем ОСОБА_5 та малолітньою ОСОБА_4 , без якої встановити відповідні обставини неможливо, так яксторони у справі відмовились від проведення судово-генетичної експертизи.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони зроблені відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 січня 2016 року, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 виданим повторно 25 квітня 2019 року.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2019 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 14 грудня 2019 року, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 про що, Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис за № 404 від 14 грудня 2019 року. Батьками дитини у Свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Звертаючись до суду з даним позовом представник позивача посилався на те, що позивач не визнає себе батьком малолітньої доньки відповідачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки шлюбні відносини з ОСОБА_3 у позивача тривали не довго, з січня 2017 року вони фактично припинили сімейні стосунки і почали проживати окремо один від одного.

На час її ймовірного зачаття дитини, позивач вже тривалий час мешкав у іншому місці та жодних стосунків із матір`ю новонародженої дівчинки не мав, з нею не бачився та не спілкувався і відповідно, інтимних зв`язків з нею не мав.

Однак, зважаючи на предмет доказування, належним доказом для підтвердження відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, та дитиною може бути висновок відповідного медичного дослідження, а інші докази оцінюються в сукупності із ним.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що "на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд також звертає увагу на ту обставину, що матеріали справи не містять даних про те, що батьківство відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнається іншою особою, як про це зазначає відповідач у своєму відзиві. Така особа до участі у справі не залучена, відповідних заяв ні до відділу реєстрації актів цивільного стану, ні до суду не подавала.

ЄСПЛ зазначив у справі "Йевремович проти Сербії", що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини ("Jevremovic v. Serbia", заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

Таким чином, виходячи із мети якнайкращого захисту інтересів дитини, суд першої інстанції вірно оцінив представлені позивачем докази, за результатами чого прийшов до обґрунтованого висновку про те, що стороною позивача не було належним чином наведено достатньо доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Позивач обов`язку доказування таких обставин не виконав, що і було зазначено судом першої інстанції, а доводи апелянта з цього приводу висновок суду в цій частині не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко