Ухвала

05 березня 2020 року

м. Київ

справа № 309/2630/15-ц

провадження № 61-3970ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Перегінець Оксани Григорівни на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року громадянин Італійської Республіки ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: встановити факт проживання його та ОСОБА_2 однією сім`єю і ведення ними спільного домашнього господарства в період з 2004 року по 2015 рік включно; визнати за ним і ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ; визнати за ним і ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині вищевказаного житлового будинку.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2016 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю та ведення спільного домашнього господарства громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 2004 року по 2015 рік включно. Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 січня 2020 року (повний текст якої складено 10 лютого 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

27 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Перегінець О. Г. подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Також касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 80 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час подання позовної заяви, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Аналогічні положення містяться у пункті 2 частини першої статті 176 ЦПК України.

Враховуючи викладене, заявнику необхідно вказати вартість житлового будинку, право власності на частину якого він просить визнати.

У позові заявлено дві вимоги немайнового характеру: про встановлення факту проживання однією сім`єю; про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, а також одна вимога майнового характеру - про визнання права власності на частину житлового будинку.

Позовну заяву подано в липні 2015 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру становила 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата на 01 січня 2015 року - 1 218 грн) (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви в цій справі).

Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви в цій справі).

Відтак, за позовну вимогу про визнання права власності на частину житлового будинку підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 % від 1/2 вартості житлового будинку, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір судового збору за подання цієї касаційної скарги становить не менше 1 461,60 грн ((243,60 грн х 2 х 200 %) + (не менше 243,60 грн х 200 %)).

Оскільки заявником було сплачено судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 710 грн, то йому необхідно доплатити не менше 751,60 грн (не менше 1 461,60 грн - 710 грн).

Недоплачена сума судового збору за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі не менше 751,60 грн має бути перерахована або внесена за реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р?ні/ Печерс.р?н/22030102, ЄДРПОУ - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, Код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Перегінець О. Г. необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Перегінець Оксани Григорівни на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 січня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук