Провадження № 2/219/1019/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря судового засідання Троян Л.К.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Бахмут у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Єнакіївського міського суду Донецької області на користь відповідача на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/10 частини доходу. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що він з ОСОБА_2 перебував у шлюбі, який 02 грудня 2009 року розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2009 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу на користь відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01 жовтня 2009 року і до повноліття дитини. Після винесення рішення суду у позивача суттєво змінилось матеріальне становище, оскільки з 12 грудня 2012 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , під час перебування у якому у них народилась дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, на утриманні у ОСОБА_1 знаходяться: дитина та дружина, яка не працює, оскільки доглядає дочку, яка постійно хворіє, а також батько, який є інвалідом І групи та не може самостійно пересуватись, у зв`язку з чим потребує постійного догляду, який надається матір`ю позивача, яка у зв`язку з цим не має можливості працювати. Пенсію батько позивача не отримує, оскільки проживає на тимчасово окупованій території: у смт. Софіївський Краснолуцького району Луганської області, у зв`язку з чим батьки ОСОБА_1 знаходяться у тяжкому матеріальному становищі. Крім того, у зв`язку з переїздом позивача до міста Покровськ Донецької області, де він працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (далі за текстом - ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ») та проживає разом з родиною, він вимушений також витрачати грошові кошти на оренду житла. З огляду на викладене, враховуючи, що на теперішній час з заробітної плати ОСОБА_1 утримуються аліменти в розмірі, який перевищує 10 000 гривень, та є значно більшим, ніж прожитковий мінімум на дитину, а також те, що його майновий стан змінився, позивач вважає, що розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 підлягає зменшенню з 1/4 частини до 1/10, з огляду на що звернувся до суду з даним позовом.

Оскільки позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

03 січня 2020 року позивачем недоліки усунуто, у зв`язку з чим ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 11 годину 30 хвилин 03 березня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні частково заперечувала щодо задоволення позовних вимог, оскільки вважала, що у разі зменшення розміру аліментів до 1/10 частини, як просить позивач, будуть порушені права їх сина на належний рівень утримання. Так, позивач дійсно отримує заробітну плату у великому розмірі, однак у випадку зменшення її розміру, розмір аліментів також буде значно меншим, ніж на теперішній час, а тому не заперечувала щодо зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/5 частину.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 02 грудня 2009 року розірвано, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 22 липня 2011 року (а.с. 8).

Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 31 березня 2008 року (а.с. 52).

Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2009 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається з копії ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 листопада 2019 року, якою відновлено втрачене судове провадження у справі № 2-3975/2009 року в частині рішення (а.с. 57-61).

12 грудня 2012 року позивач одружився з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_7 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12 грудня 2012 року (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_4 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 29 червня 2016 року (а.с. 10).

Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спостерігається в Комунальному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області» амбулаторії № 3 на «Д» обліку як часто та довгохворіюча дитина (ЧДХ), у 2019 році тричі перехворіла ГРВІ та один раз гострим ринотанзелітом, що підтверджується копією довідки, виданої в.о. амбулаторії № 3 ОСОБА_9 28 листопада 2019 року (а.с. 11).

Згідно копії довідки № 12 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, виданої 24 січня 2020 року лікувально-консультативною комісією Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 24 січня 2020 року перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду (а.с. 51).

ОСОБА_1 витрачаються кошти на придбання ліків для дочки, що вбачається з наданих ним у судовому засіданні копій товарних чеків, згідно яких ним витрачено за період з липня 2019 року по березень 2020 року 4820,00 гривень (а.с. 48-50).

Позивач працює у ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ», де обіймає посаду головного механіка, та його дохід складає: у липні 2019 року - 39 984,78 гривень; у серпні 2019 року - 66 000 гривень; у вересні 2019 року - 65 000 гривень; у жовтні 2019 року - 65 129,87 гривень, а всього за вказаний період без урахування аліментів та з відрахуванням податку з доходу фізичних осіб - 195 371,32 гривень, що підтверджується довідкою про доходи, виданою 06 листопада 2019 року генеральним директором ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» ОСОБА_10 та головним бухгалтером ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» ОСОБА_11 (а.с. 7).

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є батьком позивача (даний факт визнається учасниками справи, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає), є пенсіонером за віком, має право на пільги, передбачені Законом України «Про донорство крові та її компонентів», та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з наявних в матеріалах справи копій: паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 29 жовтня 1997 року (а.с. 12-14), посвідчення серії НОМЕР_6 , виданого 20 травня 2002 року (а.с. 16), пенсійного посвідчення № НОМЕР_11, виданого 13 травня 2009 року (а.с. 16).

Згідно довідки до акту обстеження медико-соціальною експертною комісією серії ЛЦ № 054110, виданого Міжрайонною Краснолучською МСЕК Луганської народної Республіки, батько позивача з 01 травня 2019 року є інвалідом першої Б групи за загальним захворюванням та потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з різко вираженим обмеженням життєдіяльності (а.с. 15).

Даючи оцінку допустимості вищезазначеного доказу (довідки до акту обстеження МСЕК), як документу, що виданий органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданого доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v. Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є матір`ю ОСОБА_1 (даний факт визнається учасниками справи, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає), з 21 січня 2015 року звільнена за власним бажанням з Комунального закладу «Краснолуцький перинатальний центр зі стаціонаром», що вбачається з запису за порядковим № 21 у трудовій книжці серії НОМЕР_7 , виданій 06 серпня 1979 року (а.с. 17).

Дружина позивача з 22 серпня 2011 року не працює, що вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_8 , виданої 24 травня 2003 року (а.с. 18).

21 січня 2020 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за заявою відповідача видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-3975/2009, виданий за рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2009 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 1 жовтня 2009 року до повноліття дитини, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 53-55).

Постановою головного державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Клещевникова М.І. від 17 лютого 2020 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 219/14238/19, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2009 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернено стягнення на доходи боржника ( ОСОБА_1 ), які він отримує у ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (а.с. 46).

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз статті 192 СК України свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Крім того, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків, з яким проживають діти, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу.

Так, позивачем надано суду достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують зміну його сімейного стану та матеріального становища, оскільки з 22 травня 2016 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі та на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, на утримання одного з яких з нього в примусовому порядку стягується 1/4 частина зі всіх доходів.

Таким чином, з урахуванням майнового та сімейного стану обох сторін, обов`язку як матері, так і батька утримувати дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим вважає за можливе зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2009 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, викладені у позовній заяві позивачем аргументи щодо того, що його батько не отримує пенсію, оскільки проживає на тимчасово окупованій території, а тому фактично перебуває на його утриманні, не приймаються судом, оскільки ОСОБА_1 під час розгляду справи доказів (довідки про наявність заборгованості зі сплати пенсії, відомостей з Центральної бази даних одержувачів пенсій щодо не перебування ОСОБА_12 на обліку в управліннях Пенсійного фонду України на підконтрольній Україні території, тощо) на підтвердження даного факту не надано.

Даючи оцінку аргументам відповідача з приводу того, що у випадку зменшення розміру доходу позивача, розмір аліментів також буде значно меншим, що негативно позначиться на рівні утримання сина, суд вважає доцільним роз`яснити їй її право у випадку настання таких змін матеріального стану, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України, в подальшому звернутись до суду з позовом поро збільшення розміру аліментів.

Інших обставин, які б мали істотне значення у справі, судом встановлено не було.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 83, 141, 206, 247, 259, 264-265, 273, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги частково.

Зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2009 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Повний текст рішення суду виготовлено 06 березня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач- ОСОБА_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ;

Відповідач- ОСОБА_2 , місце проживання якої: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_10 .

03.03.2020

Суддя О.С. Конопленко