ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9527/19

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/445/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 грудня 2019 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного тексту 02.01.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування позову посилалась на те, що сторони мають спільну дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 26.04.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісяця, починаючи з 20.02.2018 та до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист про стягнення аліментів знаходиться на виконанні у Деснянському ВДВС м. Чернігів Головного ТУЮ.

Зазначає, що ОСОБА_2 з вересня 2018 року по серпень 2019 року аліменти взагалі не сплачував, та відповідно до розрахунку, станом на 31.08.2019 утворилась заборгованість у сумі 18 000 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не сплачував аліменти ОСОБА_1 має право на стягнення пені відповідно до ст. 196 СК України. Таким чином, розмір пені за період з вересня 2018 року по липень 2019 року складає 28710,00 грн, та враховуючи, що стягнення пені за судовим рішення не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, то в позові позивач просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 18 000, 00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.12.2019 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 18 000 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що оскільки відповідачем не сплачувались аліменти стягнуті за судовим рішенням, та враховуючи положення ст. 196 СК України, згідно якої максимальний розмір неустойки (пені) обмежується розміром заборгованості зі сплати аліментів, судом задоволено позовні вимоги в повному обсязі, оскільки сума пені визначена відповідно до вказаної статті.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду від 23.12.2019, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

За доводами апеляційної скарги рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є помилковими та необґрунтованими.

У скарзі заявник посилається на те, що рішення суду про стягнення аліментів він виконував своєчасно, перераховувавши на рахунок ДВС аліменти в розмірі 1500 грн щомісячно.

Крім того, 22.08.2018 було завершене виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, на підставі п. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, при цьому повідомив боржника, що стягувач відмовляється від аліментів. Станом на 22.08.2018 борг був відсутній.

У вересні 2018 ОСОБА_1 разом зі спільною дитиною виїхала до країни Ізраїль не повідомивши про це відповідача.

18.07.2019 на виконання до ВДВС повторно надійшла заява від ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа щодо стягнення аліментів.

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що у період з вересня 2018 року по серпень 2019 виконавчий лист не перебував на примусовому виконанні, оскільки був повернутий стягувачу на підставі поданої нею заяви, номера рахунку в банку, як і конкретної адреси місцезнаходження ОСОБА_1 не мав, оскільки остання покинула країну, а тому заборгованість виникла з незалежних від ОСОБА_2 обставин і підстав для стягнення пені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Чернігові від 23.12.2019 без змін. Посилається, що судом справу розглянуто повно та об`єктивно, норми матеріального та процесуального права застосовано правильно, підстави для скасування рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Деснянського районного суду від 26.04.2018 видано виконавчий лист № 750/1438/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісяця, починаючи з 20.02.2018 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7).

З розрахунку заборгованості від 08.08.2019 по аліментам по виконавчому листу № 2/750/878/18 750/1438/18 від 02.05.2018 Деснянський районний суд м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісяця, заборгованість з вересня 2018 року по серпень 2019 включно, склала 18000 грн (а.с. 8).

Матеріали справи містять копію постанови державного виконавця від 22.08.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі поданої ОСОБА_1 (а.с. 26) заяви про повернення виконавчого документа (а.с. 27-28).

Розрахунок заборгованості по аліментам від 18.10.2019 (а.с. 39) містить відомості про сплату боржником у жовтні 2019 року аліментів у розмірі 5200 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки відповідачем не сплачувались аліменти стягнуті за судовим рішенням, та враховуючи положення ст. 196 СК України, згідно якої максимальний розмір неустойки (пені) обмежується розміром заборгованості зі сплати аліментів, судом задоволено позовні вимоги в повному обсязі, оскільки сума пені визначена відповідно до вказаної статті.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір неустойки за період з жовтня 2018 року по серпень 2019 року включно становить 28 710 грн: жовтень 2018 року 4890 грн (1500 розмір стягнутих аліментів за рішенням суду х 326 кількість днів заборгованості х 1%); листопад 2018 року 4425 грн (1500х295х1%); грудень 2018 року 3975 грн (1500х255х1%); січень 2019 року 3510 грн (1500х234х1%); лютий 2019 року 3045 грн (1500х203х1%); березень 2019 року 2625 грн (1500х175х1%); квітень 2019 року 2160 грн (1500х144х1%); травень 2019 року 1710 грн (1500х114х1%); червень 2019 року 1245 грн (1500х83х1%); липень 2019 року 795 грн (1500х53х1%); серпень 2019 року 330 грн (1500х22х1%).

Розмір заборгованості по аліментам за період з вересня 2018 року по серпень 2018 року складає 18000 грн: 1500 грн х 12 місяців = 18000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

З викладеного вище вбачається, що розмір неустойки, який розраховано за 11 місяців, тобто пеня нараховується на наступний місяць після несплати аліментів, перевищує розмір заборгованості аліментів за 12 місяців несплати, таким чином, судом правильно враховано ч. 1 ст. 196 СК України, та сума до стягнення пені визначена не більше 100 відсотків заборгованості.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що рішення суду про стягнення аліментів ОСОБА_2 виконував своєчасно, перераховувавши на рахунок ДВС аліменти в розмірі 1500 грн щомісячно.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про сплату ОСОБА_2 аліментів, які за його посиланнями сплачувались своєчасно, не знайшли свого підтвердження, суду не надано жодного належного та допустимого доказу, як не надано і посилання на наявність таких доказів, апеляційна скарга містить лише твердження відповідача про перерахунок на рахунок ДВС аліментів в розмірі 1500 грн щомісячно, разом з тим зазначена обставина не підтверджена відповідними доказами.

Не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду доводи апеляційної скарги, що у період з вересня 2018 року по серпень 2019 виконавчий лист не перебував на примусовому виконанні, оскільки був повернутий стягувачу на підставі поданої нею заяви, номера рахунку в банку, як і конкретної адреси місцезнаходження ОСОБА_1 не мав, оскільки остання покинула країну, а тому заборгованість виникла з незалежних від ОСОБА_2 обставин і підстав для стягнення пені.

Так, відповідач був обізнаний щодо покладення на нього такого обов`язку, як сплата аліментів на дитину згідно з рішенням Деснянського районного суду від 26.04.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісяця.

Відповідачем не надано суду належних доказів щодо наявності обставин, які б перешкоджали йому добровільно сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини за спірний період.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Доводи апеляційної скарги щодо проживання позивача з дитиною за межами країни не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом (ст. 310 ЦК України), та батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 04.03.2020.

Головуючий Судді :