Дата документу 01.12.2020 Справа № 323/1491/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 323/1491/18 Головуючий у 1 інстанції Дмитрієва М.М.
Провадження №22ц/807/3185/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, Клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відсотки за користування кредитним лімітом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, Банк нараховує з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування банківської карткою». Також, відповідно до кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконали у повному обсязі, а саме надали Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте Відповідач свої зобов`язання порушив, у зв`язку з чим, станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість у розмірі 60046,67 грн., яка складається з: 4901,10 грн. заборгованість за тілом кредиту; 45403,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6644,51 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина); 2847,46 грн. штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 60046,67 грн. та 1762 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №б/н від 28 вересня 2007 року на загальну суму 60046,67 та 1762 грн. судових витрат.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 . Заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 липня 2018 року скасовано. Цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд за територіальною підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні фактичним обставинам справи, просять рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України, така процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальником стандартних Умов та правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з ними засвідчується відповідними записами та підписом в заяві. Крім цього, суд першої інстанції при ухваленні рішення судом першої інстанції не звернув уваги, що в заяві від 28 вересня 2007 року зазначено розмірі відсоткової ставки за користування кредитом 22,8% річних. Отже, між сторонами погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитом. Також, до позовної заяви Банком долучено копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Крім цього, посилання суд першої інстанції на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважають неможливим, оскільки цей висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін. Також, АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог долучив до апеляційної скарги виписку по рахунку відповідача та довідку про встановлення кредитного ліміту, обґрунтовуючи це тим, що ухвала про витребування додаткових доказів від суду першої інстанції до них не надходила, тому в наданні цих доказів не було необхідності. Зазначене є об`єктивною причиною не подання додаткових доказів до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що не визнає додані позивачем до матеріалів справи «Умови та правила надання банківських послуг», а тому, з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), їх не можна брати до уваги. Зміст укладеного між сторонами Договору зводиться лише до умов, викладений в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які містять підпис Відповідача. При цьому, змістом анкети-заяви встановлено, що відсоткова ставка за Кредитом складає на рівні 1,9 % на місяць, тобто 22.80 % річних, а також щомісячна комісія у розмірі 1 %. Проте, Позивач незаконно встановив 01 січня 2013 року відсоткову ставку у розмірі 30,00 % річних (2,5 % на місяць), у зв`язку з чим нараховані Позивачем відсотки за користування Кредитом у підвищеному розмірі також є незаконними, крім того, що починаючи з 01 червня 2011 року відсотки та інші умови платності не можуть нараховуватись у зв`язку зі спливом строку кредитування. З цих підстав, Відповідач вважає, що поданий з позовною заявою розрахунок заборгованості не є належним і допустимим доказом як наявності заборгованості Відповідача за Договором, так і визначеного цим розрахунком розміру цієї заборгованості, у зв`язку з чим позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є недоведеними та незаконними, що є підставою для відмови у позові. ОСОБА_1 , також вказує, що згідно Довідки про умови кредитування, підписаної ним при укладенні Договору, розмір щомісячного платежу складає 7 % від заборгованості. Відповідно до п. 5.3 «Правил надання банківських послуг» строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам з встановленим Мінімальним обов`язковим платежем наведений у Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості за кредитом. Відтак, сплачуючи щомісяця Мінімальний обов`язковий платіж Клієнт направляє на погашення Кредиту лише 5,1 % від цього платежу (7-1,9=5,1), у зв`язку з чим зобов`язання з повернення Кредиту шляхом внесення на картковий рахунок мінімальних обов`язкових платежів має бути виконано у повному обсязі впродовж 20 місяців (100/5,1=19,6). Згідно розрахунку заборгованості, поданого Позивачем разом з позовом, у Відповідача виникла прострочена заборгованість 31 березня 2009 року у розмірі 150,96 грн., а тому саме з нього моменту v Позивача виникло право на звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права, зокрема з позовом про стягнення заборгованості. З позовною заявою у цій справі ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду у травні 2018 року, тобто зі спливом 7 років від дня настання строку повернення Кредиту у повному обсязі, та зі спливом більш ніж 9 років від дня коли йому стало відомо про порушення умов Договору Відповідачем, а тому Позивач звернувся до суду з цим позовом зі спливом строку позовної давності. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, у зв`язку з чим вимоги по стягненню тіла кредиту і нараховані у межах строку кредитування відсотки не підлягають задоволенню з цих підстав. Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просив залишити рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, пославшись на висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 142/180/17), виходив з того, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими до позовної заяви Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також, судом першої інстанції зазначено, що анкета заява на порушення положень ЦК України не містить умови кредитування, тобто розмір кредиту, порядок його погашення, відповідальність за порушення його невиконання та інше.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується не в повному обсязі.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зареєстровано в ЄДРПОУ, є юридичною особою, має статут, ліцензію на заняття банківських послуг. Відповідно до п. 1.7 Статуту є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, що 28 вересня 2007 року ОСОБА_1 підписана заява (а.с.27).

В заяві зазначено, що відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить, які були надані йому у письмову виді. Своїм підписом ОСОБА_1 , підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування у ПриватБанк, та його місцезнаходженням.

Також, із вищезазначеної заяви встановлено, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я картку «Кредитка універсальна» «55 днів пільгового періоду», з кредитним лімітом у сумі 250 грн., з базовою відсотковою ставкою по кредиту у розмірі 1,9 % на місця на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1 %. При порушенні позичальником строків платежу з будь-якого грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Кредитну картку та ПІН ОСОБА_1 отримав 28 вересня 2007 року.

До позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» також додано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем (а.с. 8).

У вищезазначеній довідці зазначено процентну ставку у розмірі 1,9 % на місяць, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення (дію пільгової ставки з нарахування відсотків у розмірі 0,01% річних за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, розмір комісії - 1% на залишок заборгованості, розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 8).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 07.2011 року (а.с. 101).

Факт користування кредитними коштами відповідачем також підтверджується випискою по картковому рахунку, яка додана позивачем до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення. У виписці також відображена операція по збільшенню кредитного ліміту за рахунком ОСОБА_1 до 6000 грн. (а. с. 96-100).

Згідно з наданим банком розрахунком, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 березня 2011 року, станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість у розмірі 60046,67 грн., яка складається з: 4901,10 грн. заборгованість за тілом кредиту; 45403,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6644,51 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина); 2847,46 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 9-14).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, посилаючись на те, що вони також є складовою Договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 28 вересня 2007 року.

У відповідності до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд першої інстанції зазначив, що копії додатків, а саме Витяг з умов та правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

При цьому, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів погоджується, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21 квітня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно встановив неможливість вважати Умови та правил надання банківських послуг як складову договору приєднання, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Разом з тим, у вищезазначеній постанові також зауважено враховувати що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В матеріалах справи відсутні докази добровільного погашення ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, його розмір також не спростовано в ході розгляду справи, а отже, суд першої інстанції не звернув увагу на наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 4901,10 грн.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність посилання суду в цій частині на позицію Верховного Суду, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 не приймаються колегією суддів, оскільки судом встановлюються фактичні обставини справи щодо укладення між сторонами кредитного договору з узгодженням всіх його істотних умов та в залежності від цього вирішується спір між сторонами і суд дає оцінку встановленим обставинам справи, застосовує норми матеріального права на підставі вказаних обставин.

Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що у заяві позичальника від 28 вересня 2007 року базова процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначаючи, що надані позивачем, банком, докази взагалі не містили умов, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у довідці про умови кредитування від 28 вересня 2007 року з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», як і в заяві, зазначено процентну ставку у розмірі 1,9 % на місяць, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення (до 25 числа місяця, наступного за звітним), вказано розмір комісії - 1% на залишок заборгованості, зазначені розмір пені та штрафу за порушення умов договору (а. с. 28).

Підписавши заяву та довідку (міститься два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, а тому твердження про те, що жодних документів, які б підтверджували погодження із ним сплату процентів чи інших сум, він не підписував, не відповідає фактичним матеріалам справи.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись із висновком суду, що позивачем не надано складових Договору про надання банківських послуг.

Разом з тим, дослідивши розрахунок, наданий АТ КБ «ПриватБанк» колегією суддів встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 45403,60 грн. суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді.

Встановлено, що базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у довідці становить 1,9 % на місяць, що становить 22,8% річних. Проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: з 01 березня 2013 року нарахування відбувалось за відсотковою ставкою у розмірі 30 % річних.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, як було встановлено вище, до матеріалів справи АТ КБ «ПриватБанк» надано довідку, з якої вбачається, що строк дії кредитної картки, наданої ОСОБА_1 на підставі заяви від 28 вересня 2007 року становить до 07/2011. Доказів продовження кредитних відносин між банком та клієнтом матеріали справи не містять, а отже Банком не доведено правомірність нарахування відсотків у розмірі 22,8 % річних за користування кревними коштами починаючи з серпня 2011 року.

З урахуванням вищенаведеного, та відсутності іншого розрахунку заборгованості, який містив би посилання на процентну ставку в 22,8 % (тобто в межах умов кредитного договору), відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаної в розрахунку суми процентів (45403,60 грн.). До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року (справа № 663/1292/17, провадження № 61-16605св19)

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за неустойкою, яка складається з пені (6644,51 грн.) та штрафів (3097,46 грн.) колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», сторони погодили відповідальність у вигляді пені та комісії за несвоєчасне погашення заборгованості 1% на залишок заборгованості щомісяця, та штрафів за порушення термінів платежів 250 грн. +5% від суми позову.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають лише штрафи, а саме 250 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2847,46 грн. штрафу (процентної складової).

Доводи ОСОБА_1 про пропуск строку позовної давності позивачем не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є суперечливими. Так, у відзиві на апеляційному скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що судом обґрунтовано не прийнято до уваги Умови та правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, оскільки вони не містять підпису позивача. Разом з тим, обраховуючи початок позовної давності сторона відповідача посилається саме на ці Правила (п.5.3). Крім того, в розрахунках відповідача, що за умови погашення мінімального щомісячного обов`язкового платежу, зобов`язання має бути виконано впродовж 20 місяців, залишено поза увагою, що сторони у довідці погодили відновлювальний тип кредитної лінії. Натомість, за змістом укладеного між сторонами договору від 28 вересня 2007 року, умови якого зафіксовані лише в заяві та довідці, які підписані відповідачем, не містять строку повернення кредиту (користування ним), тому у відповідача до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів, оскільки початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України.

Щодо долученої АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної виписки по рахунку ОСОБА_1 та довідки про зміну умов кредитування, колегія суддів зазначає, що подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін, тому не приймає, як доказ, подану апеляційному суду АТ КБ «ПриватБанк» копію довідки, оскільки позивачем не зазначено обставин неможливості подання вказаної виписки по рахунку до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Крім того, ч.ч. 2, 4 ст. 43 ЦПК України встановлено зобов`язання учасників справи щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавання усіх наявних у них доказів в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19).

Крім того, виписка по рахунку ОСОБА_1 вже надавалась позивачем при подання відзиву на заяву про перегляд заочного рішення, та була досліджена колегією суддів.

Відповідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів про погодження сторонами умов договору кредитування є помилковими і спростовується матеріалами справи, у зв`язку з чим рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 7998,56 грн., яка складається з: 4901,10 грн. заборгованість за тілом кредиту № б/н від 28 вересня 2007 року; 3097,46 грн. заборгованості за штрафами (250 грн. фіксована частина та 2847,46 грн. процентна складова).

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 234,70 грн. суми судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 352,06 грн., пропорційно до задоволених вимог (13,32%), а всього 586,76 грн.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4901 (чотири тисячі дев`ятсот одна) гривню 10 копійок, та заборгованості за штрафами у розмірі 3097 (три тисячі дев`яносто сім) гривень 46 копійок, а всього 7998 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 56 копійок.

В іншій частині позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) гривень 76 копійок.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 грудня2020 року.

Головуючий:

Судді: