Провадження №/п 2/317/45/2020
Справа № 317/1347/19
11.02.2020 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Громової І.Б.,
при секретарі Коваль В.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача: ОСОБА_2 ,
представника третьої особи: Малинка Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Запорізької державної адміністрації Запорізької області, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про позбавлення батьківських прав, -
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Запорізької державної адміністрації Запорізької області, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про позбавлення батьківських прав.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано 04.12.2007 р. Від спільного життя сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично з часу розірвання шлюбу проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, та утриманні її чоловіка ОСОБА_5 .
Позивач вважає, що ОСОБА_3 , не виконує у повній мірі своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує належним майновим підтриманням, необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, і взагалі уникає спілкування з дитиною. Зазначає про те, що наявність «формального батька дитини», позбавляє позивача права в повній мірі реалізовувати права дитини, зокрема на реєстрацію її місця проживання, оформлення до навчальних закладів, отримання різноманітних дозволів, які неможливі без згоди батька, що тягне негативні наслідки для дитини, в тому числі права на виїзд за кордон без згоди батька,за для оздоровлення дитини, можливого навчання, відпочинку та інше.
Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатним, має заборгованість по сплаті аліментів
Позивачем створені всі належні умови для нормального проживання дитини, яка має все необхідне для фізичного, морального, духовного, культурного розвитку, відпочинку, виховання.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подав, скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Запорізької державної адміністрації Запорізької області Малинка Ю.М. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, та надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини.
Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району Романенко О.О. просила розгляд справи проводити за її відсутності, та вирішити позов враховуючи інтереси дитини.
Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 09.10.2004 р Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19.09.2006 року, виданого Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, у ОСОБА_3 та ОСОБА_8 народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвали шлюб, про що внесено актовий запис № 197 від 04.12.2007 р.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 17.09.2011 р. ОСОБА_8 17.09.2011 р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , та змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».
Відповідно до довідки № 04-27/6-2940 від 05.03.2019 року виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 10.04.2018 р. по теперішній час.
За приписами ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно роз`яснень, що містяться у абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до наданого до суду розрахунку заборгованості по аліментам № 6508/2 від 01.03.2019 року, відповідач ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2019 року в сумі 121287,88 грн.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 було засуджено 27.09.2006 р. вироком Запорізького районного суду Запорізької області за ч. 3 ст. 186 КК України, 19.02.2009 р. вироком Запорізького районного суду Запорізької області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 3 с. 185 КК України, 23.02.2016 р. вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 23.02.2016 р. за ч. 1 ст. 309 КК України.
У висновку Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування № 01-22/0618 від 20.09.2019 р. висловлена позиція з приводу даного спору. Так, орган опіки та піклування зробив висновок про наявність факту ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вважає доцільним позбавлення його батьківських прав відносно дитини, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
З таким висновком погоджується і суд з огляду на наступне.
Статтею 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розумінні. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Суд приходить до переконання, що рішення щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є правильним, оскільки батько навіть за час розгляду справи в суді жодного разу не відвідав дитини, не спілкувався з нею, не сплатив заборгованості по аліментах, що свідчить про те, що поведінки своєї він змінювати не бажає. Позивачка перешкод в спілкуванні з дитиною не чинить, її поведінка свідчить про бажання забезпечити для доньки спілкування з обома батьками в равній мірі.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Наразі суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини.
Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини.
Це також повністю підтверджується показами свідків:
Свідок ОСОБА_10 суду пояснив що позивачка доводиться йому племінницею, відповідач - знайомий. Зазначив, що після того, як сторони розійшлись, ОСОБА_3 не підтримує стосунки з дитиною та не займається її вихованням. Позивачка не створювала для ОСОБА_3 перепон у спілкуванні з дитиною.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він є чоловіком позивачки. На даний час він, позивачка їх сумісні діти та син позивачки від першого шлюбу ОСОБА_4 проживають разом, однією сім`єю. У нього з дитиною склались теплі, доброзичливі відносини. Він називає його сином. На даний час він має намір всиновити дитину, та для реалізації цього йому потрібно пред`явити рішення суду про позбавлення ОСОБА_3 прав відносно ОСОБА_4 .
Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона вже багато років є подругою ОСОБА_1 . Сторони розійшлись у 2007 р. ОСОБА_3 в житті та вихованні дитини участі не приймає.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є близькою подругою позивача, з відповідачем не знайома. Товаришують з позивачкою вона з 2012 р. та вона часто буває у неї вдома. В родини склались теплі доброзичливі стосунки. Позивач не забороняє сину бачитись з біологічним батьком та не чинить перешкод у спілкуванні.
В судовому засіданні було з`ясовано думку малолітнього ОСОБА_4 , який суду пояснив, що він проживає в родині зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_5 , та братом з сестрою. З ОСОБА_5 в нього склались теплі стосунки, він називає його батьком та проводить з ним час. Він не пам`ятає свого біологічного батька ОСОБА_3 та не спілкується з ним. В нього не має заперечень проти того, що б ОСОБА_3 позбавили батьківських прав відносно нього.
Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив.
Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні ОСОБА_3 його малолітнього сина, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_3 намагався виконувати батьківські обов`язки.
Відповідач вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дитини, сплати аліментів.
На переконання суду позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4 не зашкодить інтересам дитини, його подальшому вихованню та утриманню.
Враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обов`язки, підстав для передачі дитини під опіку держави суд не вбачає, а тому дитину слід залишити проживати з матір`ю, що відповідає інтересам дитини.
Потреби у стягненні аліментів на утримання дитини суд не вбачає, оскільки вони раніше вже були стягнуті судовим рішенням.
Разом із тим, суд вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_3 , що він не позбавлений у подальшому права вирішувати питання про поновлення його у батьківських правах відносно дитини в порядку, передбаченому ст. 169 СК України.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 27, 76-80, 83, 95, 128-130, 141, 263-265,280, 354,355 ЦПК України, ст.ст. 150, 164,165,167 СК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.
Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення суду виготовлений 21.02.2020 року.

Суддя І.Б. Громова