Справа № 755/6560/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути ОСОБА_7 та ОСОБА_5 від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Замінити черговість одержання права на спадкування за законом ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_8 з четвертої черги спадкування на першу чергу спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується лікарським Свідоцтвом про смерть № 2425/2 від 14.10.2017 року. Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, а також договором дарування.В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка померлого відповідач ОСОБА_5 звернулась до Десятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 . В свою чергу ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка померлого відповідач ОСОБА_7 звернулась до Десятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 .

З січня 2004 року ОСОБА_8 проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 без офіційної реєстрації шлюбу. З 2000 року ОСОБА_8 хворів на хронічний вірусний гепатит «С» в активній фазі, перебував на «Д» обліку, потребував постійного контролю аналізу біохімії. Потребував постійної турботи та лікування. В останній період свого життя самостійно себе забезпечувати не міг. Не міг обходитися без сторонньої опіки та піклування, що підтверджується відповідними медичними виписками.

Крім того, на початку 2000-х років, ОСОБА_8 працював в «Київміськводоканалі» та усуваючи аварії, в нього постійно промокали ноги, в зв`язку з чим, останній був уражений поліартритом. Так в періоди захворювання ОСОБА_8 було дуже важко пересуватися та виконувати будь-які інші фізичні дії щодо свого забезпечення. Під час загострення хвороби , він не міг самостійно себе обслужити.

Разом з тим, ОСОБА_8 хворів астмою більше 15 років, яка все частіше загострювалася, він мав тяжку задишку, в зв`язку з чим не міг працювати та також потрібував спеціального лікування, і в періоди загострення перебував на стаціонарному лікування. Піклування та оплату всіх витрат на лікування здійснювала Позивач.

Враховуючи зазначене та низку наявних хронічних хвороб на які страждав ОСОБА_8 , він потребував спеціального харчування та лікування. Всі витрати на утримання сім`ї та забезпечення потреб ОСОБА_8 , в тому числі харчування, лікування, одежа здійснювала лише Позивач. Позивач постійно працювала, тому мала змогу купувати ліки, продукти харчування, одяг тощо.

В той же час, рідні доньки ОСОБА_8 , Відповідачі по справі жодної допомоги батьку не надавали. З 2012 року Відповідачі не приймали ніякої участі в житті ОСОБА_8 , жодного разу не відвідували його ані в лікарні, ані вдома. Жодного разу не купували ліків, які були так необхідні ОСОБА_8 для підтримання життя. Не надавали допомоги ані на харчування, ані на купівлі речей першої необхідності, достеменно знаючи, що така допомога необхідна, оскільки ОСОБА_8 в зв`язку з наявністю низки зазначених вище захворювань працювати фізично не може, потребує сторонньої допомоги. Відповідачі натомість мали змогу надавати матеріальну допомогу, проте потреби свого батька ігнорували взагалі, уникали з ним навіть спілкування.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не мають права на спадкування після померлого ОСОБА_8 , як особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Пояснили суду, що померлий ОСОБА_8 потребував сторонньої допомоги та догляду , але його діти - відповідачі по справі не надавали такої допомоги, не допомагали в утриманні та догляді за померлим ОСОБА_8 , який перебувала у безпорадному стані, у зв`язку з чим позивачем і було подано вказаний позов про усунення відповідачів від права на спадкування після смерті спадкодавця, при цьому в судовому засіданні підтвердили факт відсутності спілкування спадкодавця ОСОБА_8 та відповідачів, а також те, що спадкодавець за життя відновити спілкування зі своїми доньками не намагався.

Представники відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просили відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи це тим, що правових підстав для задоволення позову не має та не доведено того факту, що ОСОБА_8 за життя перебував в безпорадному стані та потребував відповідного догляду та допомоги, крім того спадкодавець з власної ініціативи перестав спілкуватися зі своїми доньками.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , що підтверджується лікарським Свідоцтвом про смерть № 2425/2 від 16.10.2017 року. Після смерті спадкодаця відкрилася спадщина на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідачі, як спадкоємці першої черги звернулися до Десятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8

З 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 рік ОСОБА_8 проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 без офіційної реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 21.11.2018 року, вказана обставина, відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягає.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є рідними доньками спадкодавця ОСОБА_8 та вказана обставина також не підлягає додатковому доказуванню у відповідності до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України, відповідно до якої слідує, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а статтею 1254 даного Кодексу визначено, що . У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Тобто, відповідно до вимог цивільного законодавства відповідачі є спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_9 , а позивач відповідно є спадкоємцем четвертої черги.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині усунення від права на спадкування відповідачів після смерті ОСОБА_8 , сторона позивача посилається, зокрема, на той факт, що відповідачі не надавали спадкодавцю будь-якої допомоги в утриманні та догляді, враховуючи те, що останній перебувала у безпорадному стані та потребував допомоги, а утримання спадкодавця повністю взяла на себе позивач по справі.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 N 7, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в ухвалі суду від 15 травня 2017 року у справі № 440/48/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні позивач та її представник не надали до суду належних та допустимих доказів в обгрунтування того, що спадкодавець ОСОБА_8 перебував за життя в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_10 , відшкодування судових витрат в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1224, 1265, 1266 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 N 7, ст.ст. 2, 10, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 6 березня 2020 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідачі:

ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ).

ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Суддя: