Справа № 428/2087/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Корнєвої Ю.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, процесуальні дії

1.1. ОСОБА_3 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які з середини 2018 року у квартирі не проживають. У добровільному порядку відповідачі з реєстраційного обліку не знімаються, комунальні послуги не сплачують, тому позивач змушений нести додаткові витрати. Відповідачі не є членами сім`ї позивача. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

1.2. Представник відповідачів подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачі не визнають та просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, твердження позивача про те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають право проживати за зареєстрованим місцем проживання, оскільки не є членами його сім`ї та з власної вини не проживають в належній йому квартирі, не відповідає дійсності. Відповідач ОСОБА_5 є сестрою позивача, а ОСОБА_4 є його племінницею, а їх не проживання за місцем реєстрації є наслідком умисних дій Позивача. Згідно ордеру №143, виданого на підставі рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №330 від 11.05.1979 року, спірна квартира була надана для заселення та проживання в ній рідному батьку ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , разом з нею (на той час ОСОБА_7 ) та його дружиною ОСОБА_8 (на той час ОСОБА_9 ). Позивач народився в 1982 році у ОСОБА_8 від іншого шлюбу та не має жодних родинних стосунків до ОСОБА_6 . У 1997 році вказана квартира була приватизована та передана у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_8 та позивачу. ОСОБА_5 участі у приватизації не брала, оскільки з 1985 року її місце проживання було зареєстровано за іншою адресою, спочатку - у зв`язку із навчанням, а потім - з одруженням. В 2002 році після розірвання шлюбу, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_4 переїхали жити до квартири за адресою АДРЕСА_1 , де за згодою позивача та ОСОБА_8 було зареєстровано їх місце проживання. З того часу ОСОБА_4 постійно мешкала у спірній квартирі, а з 2012 року, після одруження, разом з нею почав мешкати і її чоловік. До кінця 2018 року ОСОБА_4 разом з чоловіком за власні кошти систематично робили поліпшення умов проживання, поточні ремонти, сплачували кошти за надані комунальні послуги. В свою чергу ОСОБА_5 , працюючи за межами України, мешкала за цією адресою лише коли поверталась додому, і хоча її проживання носило мінливий характер вона ніколи не була відсутня більше одного року. Позивач теж працював за межами України, а тому систематично виїжджав до іншої країни. У 2018 року позивач в ультимативній формі почав вимагати від відповідачів залишити займану ними спірну квартиру та знятись з реєстрації місця проживання за цією адресою. У зв`язку з тим, що до теперішнього часу ОСОБА_4 вчасно сплачувала кошти за надані комунальні послуги, робила поточний ремонт в квартирі та поліпшувала умови проживання в ній та й загалом вважала її своєю домівкою, остання відповіла відмовою. Відмовила позивачу і ОСОБА_5 , оскільки іншого житла де вона може мешкати та зареєструвати місце проживання у неї немає. Проте, одразу після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , позивач, ще не успадкувавши її частку та не будучи одноосібним власником квартири, почав вчиняти дії, які унеможливили доступ відповідачів до квартири та нормального проживання в ній, чим змусив ОСОБА_4 забрати з квартири власні речі та речі своєї матері ОСОБА_5 . Після цього, в травні 2019 року позивач без відома та згоди відповідачів, які на той час не були визнані особами, що втратили право проживання у спірній квартирі, змінив замок на вхідних дверях. Пізніше, 23.01.2020 позивач подав заяву на відключення спірної квартири від енергопостачання без права повторного підключення до енергомережі без його згоди (рахунок №0718-047 від 10.09.2020). Отже, твердження позивача про те, що відповідачі не проживають за вказаною адресою за власним бажанням не відповідає дійсності, оскільки створені ним умови унеможливили їх нормальне проживання у спірній квартирі. Таким чином, причини з яких відповідачі не мешкають за місцем своєї реєстрації, є поважними. Дії ОСОБА_11 , які спрямовані на умисне створення перешкод ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вільний доступ до їх житла, а також створення умов, що призвели до неможливості проживання в ньому, мають трактуватись як втручання в їх приватне життя, що є недопустимим, як з позиції національного законодавства України так і з позиції норм міжнародного права. Разом з тим, твердження ОСОБА_11 , що факт реєстрації відповідачів створює для нього негативні наслідки у вигляді сплати надмірних коштів за надані комунальні послуги не відповідає дійсності, оскільки після смерті ОСОБА_8 та примусового виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , він їх не сплачує.

1.3. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідачі ніколи не були членами сім`ї позивача. Відповідачі перестали мешкати у спірній квартирі з середини 2018 року, а позивач оформив спадщину після смерті матері лише 21.01.2020. Після оформлення прав на спадщину позивач намагався потрапити до квартири, але не зміг внаслідок заміни дверних замків відповідачами, у зв`язку із чим позивач звернувся до поліції. Позивач також звернувся до комунальних установ та попросив у зв`язку із виїздом за кордон припинити постачання комунальних послуг.

1.4. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з тих підстав, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, які викладені у відзиві.

Під час допиту за правилами допиту свідків відповідач ОСОБА_4 пояснила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , разом з чоловіком та матір`ю. Інший відповідач ОСОБА_5 є її матір`ю, а позивач ОСОБА_3 є її дядею, тобто братом її матері. У спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вона, ОСОБА_4 , проживала з 2000 року, а її мати проживала у спірній квартирі з дитинства. У вересні 2018 року вона, ОСОБА_4 , та її чоловік добровільно переїхали жити на орендовану квартиру, адже у спірній квартирі було забагато мешканців. У квітні 2019 року ОСОБА_5 поїхала працювати у Чехію, а коли повернулася через 3 місяці до спірної квартири, то не змогла потрапити до квартири. Зараз ОСОБА_5 проживає з нею, ОСОБА_4 , та її чоловіком на орендованій квартирі. ОСОБА_5 не є заміжньою з 2000 року. У спірній квартирі відключені всі комунальні послуги. З травня 2019 року вона, ОСОБА_4 , та її мати не можуть потрапити до спірної квартири у зв`язку із зміною замків на вхідних дверях. Позивач ОСОБА_3 ніколи не жив у спірній квартирі. До 2002 року позивач жив разом з відповідачами за іншою адресою, проте у 2002 році позивач поїхав за кордон і з тих пір не жив з відповідачами. Інший колишній співвласник спірної квартири ОСОБА_8 проживала з 1990-х років до січня 2018 року в селі Нова Краснянка Кремінського району Луганської області. З січня до жовтня 2018 року ОСОБА_8 проживала у спірній квартирі з нею, ОСОБА_4 , та її чоловіком. З листопада 2018 року та до часу смерті в квітні 2019 року ОСОБА_8 знову проживала в селі Нова Краснянка Кремінського району Луганської області разом з цивільним чоловіком.

Під час допиту за правилами допиту свідків відповідач ОСОБА_5 пояснила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яка орендується її донькою та чоловіком доньки. Інший відповідач ОСОБА_5 є її донькою, а позивач ОСОБА_3 є її рідним братом по матері. Її мати ОСОБА_8 та батько проживали у спірній квартирі, ще в 1979 році батько отримав ордер на квартиру. В 2000 році вона, після періоду відсутності у спірній квартирі, повернулася до неї після розлучення із своїм чоловіком та проживала у спірній квартирі до квітня 2019 року. В квітні 2019 року вона в черговий раз поїхала до Чехії, а коли повернулася в липні 2019 року, то донька повідомила їй, що у квартиру потрапити неможливо у зв`язку із заміною замків. Крім того, у спірній квартирі було відключене електропостачання. В поліцію вона не зверталася з приводу неможливості потрапити до спірної квартири. Вона має бажання проживати у спірній квартирі, але була вимушена з липня 2019 року проживати разом з донькою та її чоловіком в орендованій квартирі. У неї немає іншого житла. Її брат, який є позивачем та теперішнім власником квартири, з 2002 року переважно проживає за кордоном, у 2009 році брат одружився та проживає в Чехії з дружиною та дитиною. Позивач казав її доньці по телефону, що він замінив замки у спірній квартирі. З вересня 2018 року її донька та чоловік її доньки проживають в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Згідно з копією ордеру №143 «н», виданого Сєвєродонецькою міською радою 17.05.1979 на підставі рішення виконкому №330 від 11.05.1979, ОСОБА_6 разом з сім`єю, яка складається з 3 осіб, надано право на зайняття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_12 та його донька ОСОБА_13 .

З 21.01.2020 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_3 . Вказане підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18.02.1997, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 21.01.2020 приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №158600808 від 06.03.2019.

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання № 3417 та № 3423 від 20.03.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

2.2. З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.07.1972 вбачається, що ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком записаний ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_14 .

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 20.03.1996 Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 03.10.1981 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, на сторінці № 10 у паспорті міститься штамп Відділу ЗАГС м. Сєвєродонецька Луганської області, з якого вбачається, що 04.09.1981 Скорик зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 .

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 24.08.1986 ОСОБА_16 та ОСОБА_13 уклали шлюб 24.08.1986, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №821. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_17 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 13.10.1987 вбачається, що ОСОБА_18 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьком записаний ОСОБА_16 , матір`ю ОСОБА_19 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 08.09.2012 ОСОБА_20 та ОСОБА_18 зареєстрували шлюб 08.09.2012, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №397. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_21 .

Згідно з копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_7 від 05.09.2012 ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила своє ім`я, про що складено відповідний актовий запис № 34. Прізвище, власне ім`я та по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї №5100, виданої Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради 27.09.2018, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована у періоди з 1979 по 1985 роки та з 22.08.2002 по теперішній час.

2.3. З копії розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (квартплата) за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що станом на 10.06.2020 існує заборгованість в сумі 3939,19 грн.

Відповідно до копії відомостей з ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» за адресою: АДРЕСА_1 , 23.01.2020 за вх. №231 надійшла заява власника про відключення електропостачання. Також, міститься примітка: без власника електропостачання не підключати.

2.4. Спір між сторонами виник з приводу того, чи є (чи були) відповідачі членами сім`ї позивача та чи створював позивач перешкоди у користуванні відповідачами спірною квартирою, а також чи існують підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою.

3. Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

3.2. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 8 вищевказаної Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

3.3. Згідно із ч. 1 ст. 319, ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

В силу ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною 2 статті 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

3.4. У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі № 686/11782/17-ц викладено висновок про те, що аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Суд зазначає, що одним з основних аргументів відповідачів проти позову є те, що вони є членами сім`ї позивача і мають право на користування спірним житлом згідно із статтею 405 Цивільного кодексу України. На думку суду, вказаний аргумент є повністю необґрунтованим з огляду на таке.

Членами сім`ї є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, ведуть спільне господарство. Родинний зв`язок осіб сам по собі не свідчить про те, що особи є членами сім`ї один одного. При цьому, норми статті 405 Цивільного кодексу України щодо права користування житлом розповсюджуються лише на тих членів сім`ї власника житла, які проживають разом з власником.

Згідно із показаннями відповідача ОСОБА_4 , яка була допитана за правилами допиту свідків, позивач ніколи не проживав у спірній квартирі, до 2002 року позивач та відповідачі проживали у іншій квартирі, а з 2002 року позивач перестав жити однією сім`єю з відповідачами. Інший відповідач ОСОБА_5 , яка також була допитана за правилами допиту свідків, вказала, що позивач проживав з відповідачами з 2000 по 2002 рік саме у спірній квартирі. Тобто, показання відповідача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 суттєво відрізняються. Крім того, на думку суду, одних лише показань відповідачів, які зацікавлені у результаті розгляду справи, недостатньо для достовірного підтвердження факту проживання певних осіб однією сім`єю в певний період.

Отже, відповідачами не було надано достовірних та достатніх доказів того, що вони були членами сім`ї позивача, які проживали з позивачем у належній йому квартирі та вели з ним спільне господарство саме у спірній квартирі.

Також, відповідачами, окрім їх власних показань, не було надано достовірних та достатніх доказів того, що вони намагалися потрапити у спірну квартиру після квітня 2019 року, коли з квартири виїхала відповідач ОСОБА_5 , і у них були наявні перешкоди у потраплянні до квартири.

Крім того, навіть з показань відповідачів вбачається, що щонайменше з 2002 року відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, а з 2009 року у позивача наявна своя сім`я, з якою він проживає в іноземній державі. Більш того, відповідач ОСОБА_4 повідомила суду, що вона та її чоловік добровільно припинили проживання у спірній квартирі з вересня 2018 року, адже вони вирішили переїхати жити на орендовану квартиру.

4.2. Вищенаведені обставини, а також наявність у відповідачів реєстрації місця проживання в квартирі позивача, що зумовлює додаткові нарахування оплати за комунальні послуги, свідчать про існування перешкод у здійсненні позивачем повноцінного права користування та розпорядження спірною квартирою. При цьому, позбавлення відповідачів права користування спірною квартирою:

1) відповідає закону, а саме нормам Цивільного кодексу України щодо розпорядження та користування власником своїм майном на власний розсуд та щодо припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення;

2) є необхідним у демократичному суспільстві з метою захисту прав власника та недопущення безпідставного обмеження права власності;

3) є пропорційним, адже відповідачі не є членами сім`ї позивача щонайменше з 2002 року, не надали достатніх доказів проживання з ним у спірній квартирі в якості членів сім`ї, більше ніж протягом півтора років проживають у іншій орендованій квартирі, не вчиняють будь-яких дій, які б свідчили про наявність у них інтересу до вселення у спірну квартиру та до відновлення постачання комунальних послуг до спірної квартири (не ведуть листування із власником квартири, не звертаються до правоохоронних органів або комунальних установ тощо), у зв`язку із чим позбавлення їх права користування спірною квартирою не призведе до їх виселення.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові по справі № 754/613/18-ц від 15.01.2020 не підлягають застосуванню в цій справі, адже обставини у справі № 754/613/18-ц суттєво відрізняються від обставин цієї справи. Суд повторює, що за обставинами цієї справи відповідачі протягом тривалого часу не проживають у спірній квартирі і позбавлення їх права користування спірною квартирою не призведе до їх виселення.

4.3. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що позовні вимогиОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №0.0..2 від 06.02.2020 про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. та квитанцією №0.0..1 від 11.03.2020 про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Таким чином, з урахуванням задоволення вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 840 грн. 80 коп. з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04 грудня 2020 року.

Суддя Д.Б. Баронін