КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 761/4386/20 Головуючий у суді першої інстанції: Ставицький О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.

суддів: Музичко С.Г., Іванченка М.М.,

при секретарі - Перебитюку А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року про надання дозволу на примусове виконання судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя (Сполучене королівство Великої Британії) у цивільній справі за клопотанням ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя (Сполучене королівство Великої Британії) у справі № FD18P00561 від 01 серпня 2019 року із змінами від 12 грудня 2019 року, заінтересована особа: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

В Шевченківський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_3 із клопотанням до ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя (Сполучене королівство Великої Британії) у справі № FD18P00561 від 01 серпня 2019 року із змінами від 12 грудня 2019 року.

Свої вимоги, ОСОБА_3 обґрунтував тим, що він та ОСОБА_1 з 27 червня 2012 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1186.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 червня 2016 року шлюб між ними розірвано.

Під час шлюбу, у них народились діти: донька ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти з моменту народження постійно проживали на території Великобританії та є громадянами Великобританії.

Як зазначив в клопотанні ОСОБА_3 , 16 травня 2016 року між ним та ОСОБА_1 було укладено два договори, якими визначено місце проживання дітей, порядок участі у вихованні та утриманні того з батьків, хто проживає окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей.

Зокрема, Сторони заключили Договір на утримання дітей (про розмір аліментів на дітей) від 16 травня 2016 року та Договір про участь у вихованні дітей від 16 травня 2016 року.

Згідно із п. 2 Договору про участь у вихованні дітей від 16 травня 2016 року, Сторони визначили, що діти постійно проживатимуть на території Великобританії.

В подальшому, 23 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до англійського суду із заявою про надання дозволу на зміну місця проживання дітей, їх переїзд до України, а також встановлення порядку побачень дітей із батьком.

У якості зустрічних вимог, 24 червня 2017 року ОСОБА_3 подав заяву про видачу наказу про врегулювання домовленостей щодо участі у вихованні дітей та ухвалення заборони матері на переїзд дітей до України.

За результатами розгляду заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вимог, 27 квітня 2018 року Суд із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору прийняв рішення у справі № ZC17P00595, яким відмовив матері у задоволенні її заяви.

Суд із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору додатково видав судовий наказ від 27 квітня 2018 року, яким було відмовлено у наданні дозволу матері на переїзд дітей до України, зміну їх постійного місця проживання та визначено, що діти повинні залишитись проживати у Великобританії.

При цьому окремо зазначив, що саме Суди Англії та Уельсу мають виключну юрисдикцію у всіх справах щодо дітей, що стосується батьківських обов`язків та добробуту дітей.

Даним наказом від 27 квітня 2018 року було затверджено порядок домовленостей щодо зустрічей та проживання дітей з 27 квітня 2018 року по 27 травня 2018 року та після 27 травня 2018 року.

Не погоджуючись з рішенням Суду із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору від 27 квітня 2018 року, ОСОБА_1 звернулася до Апеляційного суду її Величності із заявою про надання дозволу на оскарження вищевказаного рішення суду в порядку апеляції, яка 08 травня 2018 року була відхилена, про що постановлено відповідний судовий наказ.

Також, 28 травня 2018 року у формі електронного листа від юридичної компанії CharlesRussell Speechlys LLP (Чарльз Расселл Спічлис ЛЛП), яка представляє інтереси матері, до адвокатського об`єднання Sears Tooth ( Сіре Туз ), яке представляє інтереси батька, ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_10 повідомлення про свій намір,13 липня 2018 року вивезти дітей з Великобританії на канікули до України.

Суд із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору, 13 липня 2018 року розглянув питання щодо виїзду дітей з Великобританії до України на канікули та виніс судовий наказ, який був погоджений матір`ю та батьком, у справі № ZC17P00595.

Матері було дозволено вивезти дітей до України на літні канікули на період з п`ятниці 13 липня 2018 року до четверга 2018 року.

Суд надав дозвіл на організацію цієї поїздки дітей з наступними умовами повернення дітей:

«(а) Дітей забере ОСОБА_11 із будинку матері у Києві 16 серпня 2018 року принаймані за три години до запланованого часу відльоту, а матір зобов`язується підготувати дітей для подорожі до визначеного часу. Якщо ОСОБА_11 не зможе подорожувати з дітьми з будь-якої причини і не прибуде за адресою матері в Києві у четвер 16 серпня 2018 року принаймні за три години до запланованого часу відльоту, матір разом з дітьми відправиться літаком до Відня за рахунок батька в якомога коротші строки; в такому випадку, батько забере дітей в арепорту Відня та разом з ними подорожуватиме далі до Сардинії на літні канікули як передбачено параграфом 3 цього документа;

(b) Якщо діти подорожуватимуть із ОСОБА_12 , що є побажанням батька, матір, передаючи дітей під опіку ОСОБА_13 , повинна надати їй паспорти дітей та належним чином підписану угоду матері на вивезення дітей для відправки до Сардинії відповідно до Наказу;

(с) Дітей поверне матері в Лондоні, Англія, батько не пізніше ніж о 16:00 (за британським літнім часом) у п`ятницю 31 серпня 2018 року».

Втім, ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань, які передбачені судовим наказом Суду із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору від 13 липня 2018 року та не передала дітей ОСОБА_15 для подальшої подорожі до Сардинії, Італія.

Адвокатське об`єднання Sears Tooth (Сіре Туз), діючи в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у терміновому порядку звернулось до Палати з розгляду сімейних справ Високого суду правосуддя із заявою про зобов`язання ОСОБА_1 передати дітей ОСОБА_16 , щоб вони змогли відправитись з нею до батька, який на той момент перебував в Сардинії, Італія.

Цього ж дня, Суд із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору відкрив нову справу № FD18P00561 і прийняв судовий наказ, яким постановив, що матір повинна передати дітей під опіку ОСОБА_15 до 18:00, 17 серпня 2018 року.

Приписів судового наказу від 17 серпня 2018 року ОСОБА_1 не виконала.

Суд із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору 21 серпня 2018 року прийняв новий судовий наказ про врегулювання домовленостей щодо участі у вихованні дітей у справі № FD18P00561, яким зобов`язав ОСОБА_1 самостійно привезти дітей до Англії до 19:00 (лондонський час) 23 серпня 2018 року або передати дітей в Києві під опіку ОСОБА_17 , своєї матері, яка була на той час у Києві, до 19:00 (лондонський час) 23 серпня 2018 року.

Через англійську юридичну компанію Charles Russell Speechlys LLP (Чарльз Расселл Спічлис ЛЛП), яка представляє інтереси матері в Великобританії, ОСОБА_1 повідомила адвокатського об`єднання Sears Tooth ( Сіре Туз ), яке представляє інтереси ОСОБА_2 в Великобританії, що вона не виконуватиме приписів судового наказу від 21 серпня 2018 року, не поверне дітей до Англії та не передасть їх під опіку ОСОБА_17 , своєї матері у Києві.

Судовим наказом від 24 серпня 2018 року постановленим Судом із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору у справі № FD18P00561,зобов`язано ОСОБА_1 негайно самостійно повернути дітей до Англії, а ОСОБА_19 , батька матері дітей та її нового чоловіка ОСОБА_20 не створювати жодних перешкод цьому поверненню.

Суд із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору також встановив порядок організації контактів батька із дітьми і зобов`язав матір не чинити цьому перешкод.

Також, 06 грудня 2018 року, як зазначено в клопотанні, ОСОБА_3 , через українських представників звертався до Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання в Україні судового наказу Суду із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору від 24 серпня 2018 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року вказане клопотання із додатками повернуто заявнику.

Згідно наказу Суду із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору від 02 жовтня 2018 року справу № FD18P00561 було передано на розгляд до Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя, який, 01 серпня 2019 року задовольнив заяву батька від 09 січня 2019 року в якій він просив про отримання нового судового наказу англійського суду про повернення дітей до Великобританії, та постановив новий наказ, яким зобов`язав матір повернути дітей до Великобританії.

За клопотанням адвокатів адвокатського об`єднання Sears Tooth ( Сіре Туз ), яке діє в інтересах ОСОБА_2 про внесення змін до тексту судового наказу від 01 серпня 2019 року, англійський суд, 12 грудня 2019 року його розглянув та вніс зміни до тексту цього наказу.

За таких обставин, ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_22 просив надати дозвіл на визнання та виконання в Україні судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя у справі № FD18P00561 від 01 серпня 2019 року із змінами від 12 грудня 2019 року.

ОСОБА_1 проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на невідповідність клопотання вимогам ст. 466 ЦПК України, а також на те, що заходи, які будуть вжиті у разі задоволення клопотання суперечитимуть публічному порядку України - Договірної Держави з врахуванням найвищих інтересів дитини (ст. 23 Конвенції від 19 жовтня 1996 року).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року у справі № 761/4386/20 клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя (Сполучене королівство Великої Британії) у справі № FD18P00561 від 01 серпня 2019 року із змінами від 12 грудня 2019 року, заінтересована особа: ОСОБА_1 - задоволено, надано дозвіл на примусове виконання на території України судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя у справі № FD18P00561 від 01 серпня 2019 року із змінами від 12 грудня 2019 року, зокрема:

- параграфу № 14 щодо наступного:

Діти, а саме ОСОБА_4 , дівчинка ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , дівчинка ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуватимуть під опікою Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя до досягнення повноліття, або до прийняття подальшого наказу, який передбачатиме інше;

- параграфу № 15 щодо наступного:

а. Зобов`язати Матір (Боржника), ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстровану за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , повернути або забезпечити повернення дітей, ОСОБА_4 , дівчинки ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , дівчинки ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 18:00 (за британським часом) 30 серпня 2019 року до юрисдикції Англії та Уельсу;

б. Зобов`язати Матір (Боржника), ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстровану за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 18:00 (за британським часом) 28 серпня 2019 року надати батькові письмові підтвердження того, чи буде вона сама особисто повертати дітей до Англії та Уельсу відповідно до вищевказаного під-параграфу (а), і якщо так, чи залишиться вона сама у такому випадку в Англії та Уельсі;

в. Зобов`язати Матір (Боржника), ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстровану за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , якщо вона сама не буде супроводжувати дітей під час їх повернення до Англії та Уельсу, не пізніше 8:00 (за українським часом) 30 серпня 2019 року передати дітей, ОСОБА_4 , дівчинку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , дівчинку ІНФОРМАЦІЯ_2 , під опіку ОСОБА_16 у Міжнародному аеропорту «Бориспіль» (Київ, Україна) або ж під опіку третьої особи, яку батько може призначити в письмовій формі;

г. Зобов`язати Матір (Боржника), ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстровану за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , після передачі дітей під опіку ОСОБА_16 (або іншій третій особі, яку батько може призначити) надати цій особі:

i) підписану нею письмову згоду на виїзд дітей із України; а також

ii) паспорти дітей.

Задовольняючи клопотання, Шевченківський районний суд міста Києва посилався на те, що під час розгляду клопотання не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для відмови в його задоволенні, передбачених законодавством, а клопотання ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася в Київський апеляційний суд із апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення судом норм процесуального права, на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі обставинам справи, на порушення Шевченківським районним судом міста Києва положень ст. 466 ЦПК України, не застосування підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачених ст. 23 Конвенції 1996, не враховання фактичних обставин для встановлення того, чи відповідатиме найкращим інтересам дитини задоволення такого клопотання, просила, скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року, якою надано дозвіл на примусове виконання наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя від 01 серпня 2019 року із змінами від 12 грудня 2019 року, постановити нове судове рішення, яким залишити без розгляду клопотання ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя від 01 серпня 2019 року зі змінами від 12 грудня 2019 року, постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя від 01 серпня 2019 року зі змінами від 12 грудня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Губін О.Т. вказав на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням процесуального та матеріального законодавства, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі від 18 серпня 2020 року не вбачається.

Переглянувши справу за навяними в ній і додатково поданими доказами, перевіривш законність і обґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року, підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям у справі постанови про залишення без розгляду клопотання ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя від 01 серпня 2019 року зі змінами від 12 грудня 2019 року, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання, суд першої інстанції керувався ст. 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 462, 466, 468 ЦПК України.

З висновками Шевченківського районного суду міста Києва про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 , апеляційний суд не погоджується так як вважає, що вони зроблені без належного дослідження доказів у справі.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 27 червня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва між ОСОБА_24 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, що підтверджується актовим записом № 1186.

Під час шлюбу, у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_25 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_26 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти народилися у Великобританії, та є громадянами Великобританії. З моменту народження, постійно проживали на території Великобританії разом із батьками, а з початку 2016 року - разом із матір`ю, окремо від батька.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 червня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , 16 травня 2016 року було укладено два договори, якими визначено місце проживання дітей, порядок участі у вихованні та утриманні того з батьків, хто проживає окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей.

Пунктом 2 договору про участь у вихованні дітей визначено місце проживання дітей разом із матір`ю на території Великобританії. Також, вказаним пунктом договору визначено, що зміна країни постійного місця проживання дітей допускається виключно за письмовою згодою батька та внесення відповідних змін до договору. При цьому, батько не має права безпідставно відмовляти у наданні дозволу на виїзд дітей за кордон з огляду на зміну країни місця їх проживання.

Судом встановлено, що діти з моменту народження мали місце проживання у Великобританії.

На підставі судового наказу, від 13 липня 2018 року Суду із розгляду сімейних справ Королівського Судного Двору, який був погоджений з матір`ю та батьком, у справі № ZC17P00595, матері було дозволено вивезти дітей до України на літні канікули на період з п`ятниці 13 липня 2018 року до четверга 16 серпня 2018 року.

З 16 серпня 2018 року діти залишилися проживати з матір`ю на території України. Наразі діти зареєстровані в Україні за адресою: АДРЕСА_1 . Діти проживають в новій родині ОСОБА_1 : з її чоловіком, - ОСОБА_27 , а також двома братами - 2018 року народження та 2020 року народження.

ОСОБА_1 надано відповідні докази на підтвердження того факту, що діти мають комфортні житлово-побутові умови, навчаються у місті Києві у дошкільному навчальному закладі «P'tit CREF» та в школі Pechersk School International (Печерська міжнародна школа) відповідно, вільно спілкуються російською та українською мовами, а також вивчають англійську та французьку мови. Матір забезпечує перебування дітей під медичним наглядом, діти займаються гімнастикою та плаванням.

За наведених обставин, суд погоджується із тим, що з серпня 2018 року діти набули стале коло спілкування, мають стійкий соціальний зв`язок із молодшими братами та численними родичами матері.

З висновку психологічного обстеження дітей № 231 від 19 листопада 2018 року вбачається, що діти характеризуються достатнім рівнем розвитку, їх емоційно-вольова сфера характеризується позитивною спрямованістю, діти мають тісний емоційний зв`язок з матір`ю, обидві дівчинки мають потребу в стабільному місці проживання, визначеності, безпечності, ясності ситуації. Психологічний стан ОСОБА_28 характеризується стабільністю та відсутністю невротизації. Психологічний стан ОСОБА_29 характеризується тривожністю, дитина сприймає конфлікт батьків як загрозливу ситуацію, яка може розлучити її з матір`ю.

На сьогоднішній день, діти набули звичайного місця проживання на території України.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» під публічним порядком у цьому та інших випадках, коли незаподіяння йому шкоди обумовлює можливість визнання й виконання рішення, належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Конституція та закони України закріплюють правопорядок України, визначальні принципи та засади, що становлять основу існуючого в Україні правопорядку.

Конституцією України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (чч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України).

Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 3 ст. 4 СК України).

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Окрім того, відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Основоположним міжнародним нормативно-правовим актом, який встановлює принципи реалізації прав дитини є Конвенція про права дитини ("Конвенція про права дитини"), ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року.

Згідно з положеннями Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (статті 18 та 27 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «М.С. проти України» зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благодійним.

При визначенні найкращих інтересів дитини одним із важливих чинників є тривалість часу, проведеного дитиною з одним із батьків, про що Верховним Судом зроблено правовий висновок у постанові від 04 квітня 2018 року у справі №756/2109/16-ц.

З моменту переїзду дітей до України (серпень 2018 року) ОСОБА_3 жодного разу не приїздив до них та не спілкувався особисто. Батько посилається на неможливість приїхати до України для того, щоб побачити дітей, проте, стороною заявника не зазначено об`єктивних причин, які перешкоджають йому у цьому.

Сьогодні, багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька конвенція), яка була розроблена і підписана з метою запровадження міжнародно-правового Механізму мирного та впорядкованого повернення дітей, яких незаконно вивезено або які незаконно утримуються, що була укладена в рамках Гаазької конвенції з міжнародного приватного права ще у 1980 році і набула значного поширення в світі.

Відповідно до ст. 13 (b) Конвенції 1980 адміністративний орган запитуваної держави не зобов`язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Головною перевагою Гаазької конвенції є можливість захистити дитину, її права, забезпечити мінімізацію негативного впливу на неї від протиправного вивезення або утримування, гарантувати право кожної дитини на стабільні умови життя і протидіяти випадкам використання дитини для маніпуляцій у сімейних взаємовідносинах батьками, іншими родичами, а також заперечувати можливість ставлення до дитини як до власності, а не як до особистості.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із твердженням скаржника, що повернення ОСОБА_25 та ОСОБА_26 до Великобританії не відповідає найкращим інтересам дітей, адже малолітні діти, їх матір є громадянами України, постійно проживають в Україні вже більше, ніж два роки, отже, - набули постійного місця проживання в Україні, мають тісні соціальні зв`язки та стабільні умови життя.

Колегія суддів зауважує, що примусове повернення дітей до іншої країни зумовить фактичне відібрання дітей у матері, їх окреме проживання, що є реальною загрозою заподіяння психічної шкоди дітям.

Положеннями ч. 3 ст. 466 ЦПК України передбачено, що до клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Вивчивши клопотання представника ОСОБА_2 , зокрема, його прохальну частину, додатки, додані до клопотання, зміст рішення іноземного суду, колегія суддів встановила, що заявником не дотримано вимог ч. 3 ст. 466 ЦПК України.

В матеріалах справи міститься Наказ зі змінами, внесеними відповідно до Правила про можливість виправлення описки в судовому рішенні, відповідно до вказівок її честі, судді Ліндсі Девіс від 12 грудня 2019 року у справі № FD18P00561 (офіційний переклад - том 1, а.с. 228-235), далі за текстом - Наказ.

Параграф 15 зазначеного Наказу не містить положень про зобов`язання матері повернути або забезпечити повернення дітей. В параграфі 15 Наказу зазначено наступне (том 1, а.с. 232-233):

«15. У випадку не досягнення угоди між матір`ю та батьком, оформленої у письмовій формі про інше, застосовуються наступні положення:

а. Матір, ОСОБА_1 (ОСОБА_1), повинна до 18:00 (за британським часом) 30 серпня 2019 року повернути або забезпечити повернення дітей, ОСОБА_4 (ОСОБА_4) (дівчинка, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) і ОСОБА_5 (ОСОБА_5) (дівчинка, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ) до юрисдикції Англії та Уельсу;

повідомлення про кримінальну відповідальність на адресу матері додається до цієї частини наказу

b. Матір, ОСОБА_1 ( ОСОБА_31 ), повинна до 18:00 (за британським часом) 28 серпня 2019 року надати батькові письмові підтвердження того, чи буде вона сама особисто повертати дітей до Англії та Уельсу відповідно до вищевказаного підпункту (а), і якщо так, чи залишиться вона сама у такому випадку в Англії та Уельсі;

повідомлення про кримінальну відповідальність на адресу матері додається до цієї частини наказу

с. У будь-якому випадку, якщо мати сама не буде супроводжувати дітей під час їх повернення до Англії та Уельсу, вона повинна не пізніше 8:00 (за українським часом) 30 серпня 2019 року передати дітей, ОСОБА_4 (ОСОБА_4) (дівчинка, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) і ОСОБА_5 ( ОСОБА_32 ) (дівчинка, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ), під опіку ОСОБА_16 ( ОСОБА_16 ) у Міжнародному аеропорті «Бориспіль» (Київ, Україна) або ж під опіку третьої особи, яку батько може призначити в письмовій формі, і вона повинна узгоджено взаємодіяти з батьком у цьому відношенні;

повідомлення про кримінальну відповідальність на адресу матері додається до цієї частини наказу

d. Після передачі дітей під опіку ОСОБА_16 ( ОСОБА_16 ) (або іншій третій особі, яку батько може призначити), відповідно до вищевказаного підпункту (в), матір повинна надати цій особі:

і) підписану нею письмову згоду на виїзд дітей із України; а також

іі) паспорти дітей.

повідомлення про кримінальну відповідальність на адресу матері додається до цієї частини наказу

е. Батько повинен оплатити витрати на переліт кожної дитини до Англії та Уельсу.».

Отже, зміст прохальної частини клопотання представника ОСОБА_2 не відповідає змісту Наказу.

Суд зауважує, що параграф 15 Наказу містить пункт «е», надалі за текстом Наказу містяться й інші параграфи, а саме - 16, 17, 18, які також відносяться до розділу Наказу «Наказ про повернення» (том 1, а.с. 232-233), про які заявником в клопотанні, а також судом першої інстанції в ухвалі - не зазначено взагалі. Отже, заявник просить частково виконати Наказ зі змінами, внесеними відповідно до Правила про можливість виправлення описки в судовому рішенні, відповідно до вказівок її честі, судді Ліндсі Девіс від 12 грудня 2019 року у справі № FD18P00561, що нормами Глави 1 Розділу IX ЦПК України не передбачено.

Наказом передбачено, що лише у разі якщо сторони не досягнуть угоди, виникають наслідки, що передбачені в параграфі 15. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що між батьком та матір`ю не досягнуто згоди, при цьому, представниками сторін було зазначено, що триває процедура медіації. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є передчасними.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24 грудня 1999 року клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Суд першої інстанції не звернув уваги на наведені порушення та задовольнив клопотання представника ОСОБА_2 в повному обсязі, чим фактично вийшов за межі судового рішення іноземного суду.

Суд погоджується з доводами апелянта відносно того, що клопотання не відповідає вимогам ст. 466 ЦПК України, а саме - до клопотання заявником не додано копії рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подано клопотання.

Заявник просить надати дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду - судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя у справі № FD18P00561 від 01 серпня 2019 року зі змінами від 12 грудня 2019 року.

Разом з тим, заявником додано до клопотання, зокрема, наступні документи: окремо Наказ Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя у справі № FD18Р00561 від 12 грудня 2019 року (том 1, а.с. 219-220), Наказ зі змінами, внесеними відповідно до Правила про можливість виправлення описки в судовому рішенні, відповідно до вказівок її честі, судді Ліндсі Девіс від 12 грудня 2019 року у справі № FD18Р00561 (том 1, а.с. 228-235).

Проте, Наказу Відділу сім`ї Високого суду правосуддя від 01 серпня 2019 року у справі№ FD18P00561 заявником до клопотання не додано, що є порушенням ч. 3 ст. 466 ЦПК України.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наказ з врахуванням внесених до нього змін набрав законної сили, а отже є остаточним та підлягає виконанню, посилаючись на параграфи №№ 7, 25.

Відповідно до пункту (параграфу) 7 Наказу (том 1, а.с. 230-231) після скріплення цього наказу печаткою суду та відправлення сторонам, цей наказ вступить в силу в повному обсязі в межах юрисдикції Англії та Уельсу. Цей наказ видано з метою подальшої подачі заяви батьком в Україні для його визнання і приведення у виконання у цій юрисдикції відповідно до Гаазької Конвенції від 19 жовтня 1996 року про юрисдикцію, застосовне право, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів, спрямованих на захист дітей (далі по тексту - «Гаазька Конвенція 1996 року»). Цей наказ вступив в силу в повному обсязі в юрисдикції Англії та Уельсу 03 серпня 2019 року, що є датою скріплення наказу печаткою суду.

Натомість, Наказ, який просить визнати і на виконання якого надати дозвіл заявник, прийнято 12 грудня 2019 року, тобто, пізніше, ніж Наказ набрав законної сили (03 серпня 2019 року).

Суд приходить до висновку, що в самому Наказі від 12 грудня 2019 року не зазначено дату набрання ним законної сили, а зазначено про набрання 03 серпня 2019 року законної сили Наказом від 01 серпня 2019 року. Водночас, офіційного документу, який підтверджує набрання Наказом від 12 грудня 2019 року законної сили не надано в супереч вимогам ст. 466 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 статті 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Оскільки заявником не дотримано вимог ст. 466 ЦПК України, а саме до клопотання не додано засвідченої в установленому порядку копії рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання, не додано доказів того, що рішення іноземного суду набрало законної сили, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, тому така ухвала підлягає скасуванню з прийняттям у справі постанови про залишення клопотання ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя (Сполучене королівство Великої Британії) у справі № FD18P00561 від 01 серпня 2019 року із змінами від 12 грудня 2019 року без розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384, 466 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року про надання дозволу на примусове виконання судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя (Сполучене королівство Великої Британії) скасувати.

Прийняти у справі постанову, якою клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання судового наказу Відділу у справах сім`ї Високого суду правосуддя (Сполучене королівство Великої Британії) у справі № FD18Р00561 від 01 серпня 2019 року із змінами від 12 грудня 2019 року залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: С.Г. Музичко

М.М. Іванченко