ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 200/16249/18

провадження № 61-4450 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Борейко Надії Олександрівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 жовтня 2018 року в складі судді Томаш В. І. та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року в складі колегії суддів Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

9 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Кредит Дніпро», Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив визнати недійсним акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу № 37765326/16 від 28 листопада 2017 року на земельну ділянку площею 0,0051 га, кадастровий номер № :02:399:0015, цільове призначення: «02.05 Для будівництва індивідуальних гаражів», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складеного головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведевим О. В., затвердженого начальником ВПР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С. В., яка згідно адміністративно-територіального поділу міста знаходиться на території Шевченківського (Бабушкінського) району м. Дніпра.

Короткий зміст оскаржуваних рішень

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 жовтня 2018 рокувідкрито провадження у даній справі.

Суд першої інстанції вважав, що позовна заява відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Кредит Дніпро» залишено без задоволення, ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 жовтня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спір виник щодо земельної ділянки, яка розташована на території Шевченківського (Бабушкінського) району м. Дніпра, тому справа підсудна саме Бабушкінському районному суду міста Дніпропетровська.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2019 року ПАТ Банк Кредит Дніпро» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до Голосіївського районного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, порушив правила підсудності, встановлені статтею 27 ЦПК України, оскільки в даному випадку спір виник з підстав недійсності акту про передачу земельної ділянки в рахунок погашення заборгованості без проведення прилюдних торгів, тому даний спір не відноситься до територіальної підсудності Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, а повинен розглядатися за місцезнаходженням відповідачів.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду від інших учасників справи не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом з тим, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Отже, спори, що пов`язані з визнанням недійсними правочинів щодо нерухомого майна та його повернення, пред`являються до суду за місцезнаходженням майна.

Аналогічні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року в справі № 461/6956/17 (провадження № 61-11196св18), від 13 листопада 2019 року в справі № 368/351/18 (провадження № 61-39711св18) та від 27 лютого 2019 року в справі № 173/3139/18 (провадження № 61-14302св19).

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій, встановивши, що позов пред`явлено з приводу нерухомого майна - земельної ділянки за кадастровим номером № :02:399:0015, розташованої на території Шевченківського (Бабушкінського) району м. Дніпра, дійшли обґрунтованого висновку, що позов у цій справі підлягає розглядуза місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

Доводи касаційної скарги про те, що спір виник не з приводу нерухомого майна, а з приводу недійсності акту про передачу земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки спір пов`язаний з правом позивача, зокрема, на нерухоме майно, тому правила загальної підсудності в даному випадку не застосовуються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Борейко Надії Олександрівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук