Провадження 2/522/2639/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію, по котрому просив суд скасувати запис про державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (з відкриттям розділу), індексний номер 43786558, від 31.10.2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку належну позивачу квартиру загальною площею 58,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 .

У зв`язку із наявною заборгованістю відповідача, позивачем було реалізовано право на звернення стягнення на предмет іпотеки та 29.10.2018 року державним реєстратором Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» вищезазначену квартиру.

Вказані дії відповідачів позивач вважає протиправними, оскільки відчуження належного позивачу майна проведено з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», без надіслання боржнику вимоги про усунення порушень та повідомлення наміру щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав позивача як власника майна.

Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання на 12 лютого 2020 року.

У підготовче засідання 12 лютого 2020 року з`явився представник позивача. Судом задоволено клопотання про витребування доказів. У підготовчому засіданні проголошено перерву на 02 квітня 2020 року.

У підготовче засідання 02 квітня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, про причини неможливості прибуття не повідомили та не звернулись до суду з відповідним клопотанням. Підготовче засідання відкладене на 27 травня 2020 року.

30 квітня 2020 року від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в котрому просив відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі того, що примусове відчуження майна відповідача не здійснювалось, перереєстрація права власності на квартиру відбулась на підставі згоди позивача, передбаченої умовами іпотечного договору, а тому положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані до правовідносин, що склались між сторонами.

У підготовче засідання 27 травня 2020 року з`явився представник відповідача АТ «Альфа-Банк», решта, належним чином сповіщених учасників справи не з`явились, про причини неможливості прибуття не повідомили та не звернулись до суду з відповідним клопотанням. Підготовче засідання відкладене на 24 червня 2020 року.

23 червня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в котрому пояснив, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, умови виконання вимоги були неможливими для виконання, умови договору між сторонами були порушені, а дії державного виконавця вчинені у порушення норм діючого законодавства. До відповіді на відзив додано заяву про розгляд справи без особистої участі позивача.

У підготовче засідання 24 червня 2020 року з`явився представник відповідача АТ «Альфа-Банк», решта, належним чином сповіщених учасників справи не з`явились, про причини неможливості прибуття не повідомили та не звернулись до суду з відповідним клопотанням. Підготовче засідання відкладене на 06 серпня 2020 року.

06 серпня 2020 року від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» до суду надійшла заява про відкладення слуханням справи у зв`язку з перебуванням представника у відпустці.

У підготовче засідання 06 серпня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились. Підготовче засідання відкладене на 15 жовтня 2020 року.

У підготовче засідання 15 жовтня 2020 року з`явився представник відповідача АТ «Альфа-Банк», решта, належним чином сповіщених учасників справи не з`явились. Судом роз`яснено представнику відповідача права. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Судом протокольно, без видалення до нарадчої кімнати, підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 листопада 2020 року.

У судове засідання 24 листопада 2020 року з`явився представник відповідача АТ «Альфа-Банк». Суд, з урахуванням наявності заяви від позивача про розгляд справи без його особистої участі, та належного сповіщення другого відповідача, прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті.

Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

01 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №800001975, згідно якого ОСОБА_1 було отримано кредит на суму 65 000,00 доларів США строком на 120 місяців до 01.120.2017 року із сплатою 11,75% річних за користування кредитом для власних потреб.

Того ж дня, між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №800001975-И, за яким відповідач передала в іпотеку позивачу квартиру загальною площею 58,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М., зареєстрований за №466.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору в частині повернення кредитних коштів, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2011 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 840 901,01 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2012 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінено в частині стягнення пені та зменшено розмір пені за прострочення сплати кредиту з суми 264 361,72 до суми 193 760,25 грн, а всього стягнено грошові кошти в розмірі 770 299,54 грн.

У подальшому, у зв`язку із невиконанням позичальником рішення суду про стягнення заборгованості, ПАТ «Альфабанк» отримав виконавчий напис нотаріуса від 24 березня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 115 443,69 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.10.2018 року вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 04.12.2018 року.

Згідно п. 6.2 Договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження, що міститься в п. 6.3 договору.

Пунктом 6.3 договору передбачено можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, серед яких і шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Так, умовою реалізації іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки, за змістом ч. 2 ст. 590 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку» є наявність у іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності, невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, а також сплив 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання.

19 квітня 2018 року відповідачем було направлено на адресу позивача повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому повідомлено про необхідність сплатити суму боргу станом на 27.03.2018 року в розмірі 2 897 760,22 доларів США та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що повідомлення було отримано позивачем 02.05.2018 року, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення. Доказів, які б підтверджували належність підпису на повідомленні третій особі позивачем до суду не надано, тож суд доходить до висновку про виконання відповідачем вимог, передбачених п. 6.3.1 договору та ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

29 жовтня 2018 року державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу), індексний номер 43786558 від 31.10.2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Вирішуючи питання щодо правомірності дій державного реєстратора при прийняття оскаржуваного рішення, суд керується положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на день прийняття рішення).

Згідно ч. 2 ст. 10 вказаного Закону Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи позивача щодо неправомірного нарахування відповідачем суми заборгованості в якості підстави для скасування рішення державного реєстратора, оскільки, приймаючи рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор не наділений повноваженнями щодо встановлення обґрунтованості розрахунку заборгованості.

Окрім цього, обґрунтовуючи протиправність прийнятого рішення про реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем, позивач посилається на порушення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

В справі, що розглядається, спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядався, перереєстрація права власності відбулась не на підставі виконавчого напису нотаріуса, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося (аналогічна правова позиція і висновки викладені Верховним судом України у Постанові від 30.09.2015 у справі № 6-1309цс15).

Згідно ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором, що не може вважатись примусовим стягненням майна.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своєї позовної заяви.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 30 листопада 2020 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена