Справа № 465/3573/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2941/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2018 року в складі судді Кузя В.Я. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,-

встановила:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Вимоги обґрунтовувала тим, що з 1996 по 2002 рік перебувала у шлюбі із ОСОБА_1 , від якого має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає із нею та знаходиться на її повному утриманні.

У 2002 році шлюб із ОСОБА_1 розірвано та присуджено сплачувати аліменти на утримання сина, які відповідач не сплачував.

З 01 вересня 2014 року ОСОБА_4 навчається на денному відділенні Інституту архітектури Національного університету «Львівська політехніка», на платній основі. Строк закінчення навчання - червень 2018 року.

Згідно з розрахунком заборгованості та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.02.2017 року, борг відповідача ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 станом на 13 червня 2018 року становить 35411,95 грн.

З липня 2018 року ввійшов в дію Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", який посилив фінансову відповідальність платника аліментів. Згідно норм вказаного Закону сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 18.10.2018 року становить 34281, 50 грн. Пеня - 222152, 48 грн., інфляційне збільшення боргу - 13653, 81 грн.

Враховуючи те, що син навчається на стаціонарній формі навчання у навчальному закладі, не має ніякого джерела доходів та знаходиться на утриманні матері, він потребує матеріальної допомоги.

Уточнивши 18.10.2018 свої позовні вимоги, просила стягнути із відповідача аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання за період навчання 2015-2018 роки в розмірі 34281,50 грн., а також пеню за невиплачені аліменти в розмірі 222152, 48 грн. та інфляційне збільшення боргу в сумі 13653, 81 грн.

Оскаржуваним заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2018 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на повнолітню дитину, що продовжує навчання, в розмірі 50 (п"ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн., щомісячно.

Стягнення аліментів вирішено здійснювати з 13 червня 2018 року.

Припинити стягнення аліментів з часу досягнення ОСОБА_4 23 річного віку, завершення навчання чи відрахування із навчального закладу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір з розгляду даної справи в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.07.2019 року заяву про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова у справі №465/3573/18 від 23 жовтня 2018 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він є інвалідом 3-ї групи, окрім пенсії по інвалідності інші доходи відсутні.

При цьому, з пенсії стягуються аліменти в розмірі 50% на утримання іншої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покликається на положення ст.ст. 198, 199 СК України, у яких йдеться про обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина чи у випадку продовження ними навчання, де зазначено, що про такий обов`язок за можливості надавати матеріальну допомогу.

Просить скасувати заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2018 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, при цьому відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи про стягнення аліментів віднесено до категорії малозначимих справ.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і місце розгляду справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 881 грн., місцевий суд виходив з того, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину, однак повнолітній син проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, відтак стягнув аліменти в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 13.06.2018 року і до завершення сином навчання чи досягнення 23- річного віку.

При цьому, суд відмовив у вимозі про стягнення із відповідача аліментів на навчання повнолітнього сина за минулі роки, оскільки позивачка не надала суду доказів, що вона вживала заходів щодо стягнення з відповідача аліментів на навчання сина, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

У задоволенні вимоги про стягнення пені та інфляційного збільшення боргу також відмовлено, оскільки такі є похідними від позовних вимог про стягнення аліментів за минулі роки.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду.

Зважаючи на те, що заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2018 року оскаржується лише відповідачем ОСОБА_4 та тільки в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України оскаржуване рішення в іншій частині не перевіряє.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

В абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Обставини за яких тягар утримання повнолітніх дітей у зв`язку з їх навчанням лежить виключно на одному із батьків є порушенням закону.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є колишнім подружжям, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився їхній син, ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Правовідносини між сторонами врегульовані такими судовими рішеннями.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 12.03.2007 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 від всіх видів доходів, починаючи з 23.11.2006 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

На виконання цього рішення Франківський районний суд міста Львова 13.03.2007 видав виконавчий лист № 2-1338.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 18.07.2012 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Даним рішенням встановлено що ОСОБА_1 ухиляється від своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина, не допомагає матеріально, не цікавиться його життям та вихованням.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів нараховану до 01 жовтня 2012 року в сумі 195478 (сто дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят вісім ) грн. 44 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.02.2017 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задоволено частково.

Повторне заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року змінено в частині періоду та суми стягуваної пені і судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2006 року по грудень 2014 року включно в сумі 14 634 ( чотирнадцять тисяч шістсот тридцять чотири грн. 25 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 1463 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят три грн. 42 коп.).

В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 6-8).

З 01 вересня 2014 року ОСОБА_4 зарахований на навчання у НУ «Львівська Політехніка» на І курс навчання, наказ № 2775-4-10 від 11.08.2014 року.

Згідно довідки НУ "Львівська політехніка"№ 116 від 17.10.2018 року, ОСОБА_4 закінчує навчання у грудні 2019 року (а.с. 36).

Вказівка про навчання за державним замовленням чи за плату фізичних осіб (контрактом), відсутня.

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_2 свої доводи зводила до того, що синнавчається на платній основі на денній формі навчання, вона працює, однак у зв`язку з тим що одна утримує сина, має важке матеріальне становище, при цьому у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів.

Як в апеляційній скарзі, так і у заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 зазначав про свою інвалідність та стягнення з нього аліментів на іншу дитину.

Так, з долучених відповідачем копій паспорта вбачається, що відмітка про другий шлюб у такому відсутня.

Поряд з цим, згідно судового наказу з відповідача ОСОБА_1 дійсно стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 56).

З виписки з Акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 10.01.2018, Резнікову встановлено третю групу захворювання. Первинний огляд проведений 04.01.2018 (а.с. 51).

Зазначене підтверджується пенсійними посвідченнями (а.с. 55).

Згідно довідки від 25.01.2019 ОСОБА_1 знаходиться на обліку у Франківському відділі обслуговування громадян управління обслуговування громадян головного управління ПФУ у Львівській області (а.с. 52).

Відповідачем подана Виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 53).

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На переконання колегії суддів, у зв`язку з навчанням син сторін потребував матеріальних витрат на їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, забезпечення певного рівня дозвілля та культурного розвитку, розмір яких (витрат) попри зазначене стороною позивача, не підтверджений.

Поряд з цим, навчання ОСОБА_4 на стаціонарній формі виключало можливість власного працевлаштування, тому потреба сина сторін у матеріальній допомозі батьків є очевидною та встановленою, відтак в цій частині колегія суддів погоджується з відповідним висновком місцевого суду.

При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що усі витрати по утриманню та у зв`язку з навчанням сина ОСОБА_4 несла його мати позивачка ОСОБА_2 .

За відсутності доказів, щодо навчання на контрактній чи на державній формі, колегія суддів не може зробити висновки з приводу наявності на момент навчання у ОСОБА_4 особистих коштів у вигляді стипендії.

Як вже зазначалось, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.

Зокрема, колегія суддів враховує вік відповідача та його можливість та здатність працювати, встановлення йому тільки у 2018 році третьої групи інвалідності, при цьому відсутність діагнозу, який би вказував на протипоказання до працевлаштування.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі, у розмірі 881 грн., як суми, що становить 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки аліменти у зазначеній сумі є справедливими, забезпечують рівність прав та обов`язків батьків, а також можливість мінімального покращення становища сина сторін.

Доводи апеляційної скарги стосовно стягнення з відповідача аліментів на іншу дитину, як обставина, яка на думку апелянта, виключає можливість стягнення з нього аліментів на сина, який продовжує навчання, не впливає на висновки суду, оскільки стягнення аліментів на одну із дітей не може бути перешкодою у реалізації права іншої дитини на допомогу батьків, яка визначена законом.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів також враховує те, що син сторін ОСОБА_4 фактично на даний час завершив навчання, тому відповідний обов`язок відповідача стосується часу, який минув, та не матиме місця на майбутнє.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 березня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк