Справа № 587/638/19
РІШЕННЯ
12 листопада 2020 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Домненко Н.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Рішки Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що за фактом неправильного нарахування відсотків ОСОБА_2 в банк не зверталася, та після спливу дії картки сплачувала відсотки за користування кредитом. Просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримала свої письмові пояснення, суду пояснила, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду про стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки право вимоги щодо основного зобов`язання та перебіг строку позовної давності почався з 31.12.2013 року, так як кредитна картка відповідачем була отримана 07.12.2010 року з строком дії три роки, тобто до 31.12.2013 року. Крім того наголосила, що банк змінював в односторонньому порядку відсотки за користування кредитним лімітом за період з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року відповідно на 32,4% та 42%, про що не було сповіщено відповідача, що являється нікчемним в силу закону. В силу ст. 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення є порушенням норм ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Просила у задоволенні позову відмовити.
З`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступних висновків.
У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником він зобов`язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 07 грудня 2010 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами-надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконує, що порушує права позивача, які підлягають судовому захисту.
Разом з тим, позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 12,81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язань.
Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Крім того, за положеннями ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.
Таким чином, заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами слід обраховувати в межах строку дії карти - червень 2017 року, і її розмір становить 1228,97 грн., та 5,66 грн. сальдо простроченої заборгованості за кредитом. В свою чергу сума заборгованості по тілу кредиту становить 4398,08 грн. Крім того, слід врахування сплату відповідачкою відсотків після закінчення дії картки (договору), що становить 3325,46 грн.
Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту з відсотками підлягає задоволенню лише станом на 30.06.2017 року (строк дії картки), яка становить 5632 грн. 71 коп.
У той же час, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.
Отже сплачені відсотки по вищевказаному кредитному зобов`язанні, після 30.06.2017 року, які становлять 3325,46 грн., підлягають відрахування від заборгованості за тілом кредиту - 5632,71 грн.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка може бути встановлена законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договором (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру не містяться ні в заяві позичальника, ні у підписаній між сторонами генеральній угоді.
Позивач, обґрунтовуючи право цієї вимоги, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємної частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету та генеральну угоду.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заборгованість по процентах за період з 10 липня 2017 року до 28 лютого 2019 року, стягненню не підлягає, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача належить стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 07.12.2010 року у розмірі 5632 грн. 71 копійок, яка складається з: 4 398 грн. 08 коп. - заборгованість за наданим кредитом; 1228 грн. 97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, та 5,66 грн. сальдо простроченої заборгованості за кредитом, а всього 5632, 71 грн. Крім того, з зазначеної суми слід відрахувати суму сплачених відсотків за період з 10.07.2017 року по 28.02.2019 року, які сплачені після закінчення строку договору. Остаточно з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 307 грн. 25 копійок ( 5632, 71 - 3325,46).
У задоволенні позовних вимог в іншій частині стягнення заборгованості суд відмовляє із вищезазначених мотивів.
На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 387 гривні 25 копійок судового збору.
Що ж стосується посилань представника позивача на пропуск позивачем строку позовної давності, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку договору (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена постанові від 19 березня 2014 по справі №6-14 цс 14).
За договором про надання банківських послуг (позивальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-61 цс 14.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що строк позовної давності позивачем порушений не був і позивач звернувся до суду з позовом про захист порушених прав в межах строку давності.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 623, 549, 550, 1049,1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,
Позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.
В іншій частині позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко