Провадження № 2/408/925/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд

у складі: головуючого-судді: Кускової Т.В.

при секретареві: Сіпаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Біловодська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: м. Київ), третя особа: Валуйська сільська рада Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить житлове приміщення - квартира АДРЕСА_1 .

Вказувала, що у вищезазначеному житловому приміщенні зареєстрований його колишній власник ОСОБА_2 , який за умовами договору дарування квартири зобов`язаний був знятися з реєстрації до 30 листопада 2004 року, але до цього часу цього не зробив.

ОСОБА_2 у вказаному житловому приміщенні з 2004 року фактично не проживає, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, ним не користується, будь-яких власних речей в житлі не зберігає, його станом не цікавиться, мешкає за іншою адресою, позивачу невідомою, будь які зв`язки з ним відсутні. У зв`язку із цим на думку позивача ОСОБА_2 втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

У зв`язку з наведеним, просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позивачка до суду не з`явилась, у наданій заяві просила розглянути справу у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомив, до суду з заявою про проведення судового розгляду справи без його участі не звертався, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини.

Із змісту копії договору дарування квартири серії ВВС № 306801 від 10 листопада 2004, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Гриценко Ю.В., реєстровий номер № 45672, вбачається, що ОСОБА_1 є співвласником (1/2 частки) нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 також находить своє підтвердження з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 грудня 2004 року № 6089732, виданого КП «Станично-Луганське госпрозрахункове БТІ» та копії технічного паспорту від 10 грудня 1996 року № 5/1317 на вказану квартиру, виданого КП «Станично-Луганське госпрозрахункове БТІ».

Відповідно до довідки від 05 жовтня 2018 року №5122, виданої Валуйською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області за адресою квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично не проживає.

Актом обстеження житлово-побутових умов підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , колишній власник квартири, за адресою: квартира АДРЕСА_1 , зареєстрований, але фактично не проживає. Даний факт підтверджується підписом депутата Валуйської сільської ради Новосельської Н.П.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є членом сім`ї власника будинку.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК Українивласник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування житловим приміщенням, не вчинив.

За таких обставин, суд, оцінивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто.

Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції, що покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача зі сторони відповідача, які підлягають захисту, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12,81,206,259,263-265 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, -

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Кускова Т.В.