ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року

м.Суми

Справа №587/2083/19

Номер провадження 22-ц/816/689/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 січня 2020 року в складі судді Черних О.М., ухваленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

27 вересня 2019 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» (далі ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя») про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 січня 2018 року між ним та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z06.00503.003596285. На думку позивача, при укладенні вказаного кредитного договору були порушені його права як споживача.

Зазначає, що відповідач не надав йому, як позичальнику, повної, всебічної, об`єктивної інформації про умови кредиту як перед укладенням, так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Також, на його думку, несправедливими є умови договору, які містять умови про зміну витрат, зокрема, щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості та і взагалі вважає незаконним встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості. Крім того, вважає п. 5.11 кредитного договору незаконним та таким, що суперечить абзацу 5,11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». Також умови кредитного договору щодо послуг страхування, як нав`язані відповідачем страховою компанією вважає несправедливими.

Посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору було порушено ряд норм, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист персональних даних», Законом України «Про інформацію», Законом України «Про страхування», позивач просить визнати недійсним кредитний договір № Z06.00503.003596285 від 29 січня 2018 року.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, невірне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначив, що працівники банку з умовами кредитування перед укладенням кредитного договору належним чином його не ознайомили, паспорт споживчого кредиту, як окремого документу із інформацією, встановленою відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» він не отримував і підпис про його отримання він не ставив. Також вказана інформація йому не доводилась і в усній формі. В апеляційній скарзі позивач послався на те, що отримав лише свій примірник кредитного договору.

Вважає незаконним встановлення в кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь. При цьому, ОСОБА_1 послався на правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, в якій суди, дійшовши висновку, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги на те, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказаною комісією надаються позивачу. При цьому, відповідач нараховував, а позивач сплачував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі наголосив на тому, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що він відкликав свою згоду на обробку його персональних даних, тому у відповідача не існує правових підстав для їх зберігання, якщо строки зберігання таких даних не визначені законодавством. На думку позивача, відповідач позбавив його права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, так як згідно п. 5.11 кредитного договору фактично встановлено безстрокове право відповідача на таку обробку даних, що є порушенням закону, і відповідно, є підставою для визнання такого пункту договору недійсним.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі вказав, що умови кредитного договору щодо послуг страхування, як такі, що нав`язані відповідачем, є несправедливими (в розумінні пункту 2 частини 5 статті Закону України «Про захист прав споживачів»), оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки. Вказані супутні послуги були нав`язані йому з боку банку, однак останній не мав права цього робити та включати вказані послуги щодо страхування до кредитного договору.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» укладено Кредитний договір № Z06.00503.003596285, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 111 800 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору (а. с. 9-10).

Згідно з п. 1.2. Кредитного договору банк надає кредит у день підписання Кредитного договору строком на 48 місяців. Датою видачі кредиту є остання дата списання коштів з позичкового рахунку Позичальника в Банку.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (Маржу банку). Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9,5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,98%.

Також в кредитному договорі зазначено, що позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування і погоджується на ці ризики (п. 1.9).

Виходячи з п. 5.7 Кредитного договору, згідно із Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка складає 102,75459291%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 318 113, 73 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань відповідно до п. 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в п. 1.4 договору.

Пункт 6 Кредитного договору містить графік щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно п. 1.11 Кредитного договору за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобу електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок позичальника, як страхувальника, та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку: переказати страховику в безготівковій формі кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечить чинному законодавству України, згідно договору страхування, вигодонабувачем за яким виступає банк. Детальна інформація щодо страхування міститься у заяві на страхування, яка додається до данного договору (п. 1.13 Кредитного договору).

Пунктом 5.11 Кредитного договору передбачено, що позичальник надає банку згоду на збирання, накопичення, використання та обробку його персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» в межах, визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї Бази. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування. Позичальник звільняє банк від обов`язку повідомлення про передачу його персональних даних пов`язаним товариствам банку, партнерам банку чи іншим розпорядникам бази персональних даних, які є такими відповідно до Закону та цього договору. Позичальник підтверджує, що отримав повідомлення про включення інформації про позичальника до Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» в межах, визначених чинним законодавством з метою видачі кредиту, а також відомості про права позичальника, визначені Законом України «Про захист персональних даних», і про осіб, яким надаються дані про позичальника, для виконання зазначеної мети.

29 січня 2018 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» та ОСОБА_1 укладено Договір добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір було підписано сторонами, які досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а несправедливих умов договору не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх, правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Зідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Виходячи з вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України йдеться про те, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сторонами було узгоджено всі істотні умови даного кредитного договору, а саме: предмет договору грошові кошти на поточні потреби (п. 1.1), сума кредиту 111 800 грн, включаючи витрати на страховий платіж (п. 1.1), строк повернення 48 місяців (п. 1.2), проценти за користування кредитом річна змінювана процентна ставка в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (Маржу банку), станом на день укладення Договору змінна частина ставки визначена за рішенням Правління Банку і становить 9,5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,98% (п. 1.4).

Спірний кредитний договір укладено в письмовій формі, підписаний сторонами, тобто і позивачем також, який підписавши договір, висловив, тим самим, свою згоду з його умовами.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника стосовно того, що перед укладенням кредитного договору його не було належним чином проінформовано з умовами кредитування, так як в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), передбачений положеннями ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», в якому визначені основні умови кредитування по спірному кредитному договору, підписаний 29 січня 2018 року ОСОБА_1 , який своїм підписом підтвердив отримання вказаної інформації та знайомлення з нею щодо умов кредитування та про орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи з обраних ним умов кредитування (а. с. 43-45).

Отже, враховуючи наявність вказаного Паспорта споживчого кредиту, який підписаний позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній був обізнаний з основними умовами вказаного кредитного договору перед його укладенням.

Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що він помилково послався на частину 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в доводах апеляційної скарги, оскільки на момент укладення кредитного договору (29 січня 2018) року вказана стаття була викладена у новій редакції згідно Закону № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, а Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування", положеннями статті 9 якого, в свою чергу, визначено поняття інформації, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, що відповідає тій інформації, яка викладена в паспорті споживчого кредиту.

Стосовно доводів позивача щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, слід зазначити наступне.

Положеннями статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться також комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно Паспорта споживчого кредиту, який 29 січня 2018 року підписав позивач, передбачено плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,75% щомісячно від початкової суми кредиту, яку позивач згідно п. 2.1 Кредитного договору щомісячно повинен сплачувати включно до 2 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних платежів.

З 10 червня 2017 року набули чинності Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49, пунктом 5 яких передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вказувати вартість всіх додаткових та супутніх послуг банку за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», що є додатком до зазначених правил, передбачає здійснення платежів позичальником на користь банку за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі, за обслуговування кредитної заборгованості.

Крім того, відповідач не встановлював ніякої комісії за ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача, тощо, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь і обставини щодо цього позивачем не доведені.

Попередньо ознайомившись з умовою щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, яка міститься в Паспорті споживчого кредиту, підписавши його та спірний кредитний договір 29 січня 2018 року, позивач, тим самим, погодився з вказаною умовою кредитного договору.

Посилання ОСОБА_1 на постанову Верхового Суду України від 19 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 не є актуальним, оскільки вказана постанова була прийнята ще до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року, без врахування особливостей цього Закону.

Доводи скаржника про те, що пунктом 5.11 Кредитного договору фактично встановлено безстрокове право відповідача на обробку його персональних даних є помилковими, так як вказаним пунктом договору передбачено право на використання та обробку персональних даних до моменту його письмового скасування. Тобто, позивач жодним чином не позбавлений можливості письмово скасувати наданий ним дозвіл на обробку банком його персональних даних, отже, із вказаного питання спір не вбачається.

Щодо тверджень позивача стосовно того, що послуги зі страхування йому нав`язані банком і ці умови є несправедливими спростовується тим, що про послуги страховика він також був попередньо ознайомлений перед укладенням кредитного договору, оскільки вказана інформація також була зазначена в Паспорті споживчого кредиту.

Пунктами 11.1.2, 11.1.3, 11.1.5 Договору добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку, підписаного 29 січня 2018 року ОСОБА_1 , передбачено, що підписанням цього договору страхувальник/застрахована особа підтверджує, що з умовами страхування, Правилами страхування, що розміщені на офіційному сайті банку та страховика він ознайомлений і з ними погоджується, повністю розуміє їх зміст та безумовно приймає; підписання страхувальником цього договору свідчить про укладення договору та про досягнення сторонами згоди з усі істотних умов договору, а також про те, що із зазначеної у цьому договорі дати початку страхування страховик та страхувальник набувають взаємних прав та обов`язків, визначених у договорі; отримав від страховика усю інформацію в обсязі та порядку, що передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та свідомо обрав страхову послугу.

Також пунктом 11.2 вказаного договору погоджена можливість страхувальника відмовитися від договору шляхом повідомлення страховика у письмовій формі протягом 14 календарних днів з дня укладення договору за умови отримання попередньої письмової згоди вигодонабувача на таку відмову. Проте, вказаним правом позивач не скористався.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Отже, дії позивача, який 29 січня 2018 року уклав Кредитний договір, мають відповідати загальним засадам цивільного законодавства і принципу добросовісності також. Кредитний договір від 29 січня 2018 року № Z06.00503.003596285 є укладеним після досягнення сторонами усіх істотних умов, а це відбулося 29 січня 2018 року.

Крім того позивач не був позбавлений можливості відповідно до п. 3.2.3 спірного договору, що узгоджується з положеннями ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від Договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк він від договору не відмовився, жодних заперечень у вказаний строк щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов