ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8618/20 Справа № 212/5330/20 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 серпня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування доводів позовної заяви зазначив, що ОСОБА_1 в період часу з 16.10.2012 року по 12.07.2019 року, перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Суха Балка. Під час виконання робіт на вказаному підприємстві, в межах трудових обов`язків, позивач підпадав під дію шкідливих факторів виробництва: запиленість повітря робочого простору та підвищена вібрація. Відповідно до висновку МСЕК від 07.04.2020 року позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 55% та третя група інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив можливість повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, професійні захворювання супроводжуються постійними відчуттями задишки при незначному фізичному навантаженні, частим кашлем, загальною слабкістю, хрипами, болем в грудній клітині, больовими відчуттями в різних ділянках шиї та спини, кінцівках, а також призводять до істотного порушення функцій організму. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 259 765грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших зборів та платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судові витрати в розмірі 1000,00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду в частині визначеного розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача, збільшивши його розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності виваженості і справедливості. Позивач зазнає істотних страждань, які спричинено перебігом професійних захворювань, що супроводжуються больовим відчуттям.

Також вважає, що судом не враховано, що позивачу систематично спричиняється фізичний біль, а саме стійкий біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву та ліву руку, що посилюється при рухах та після незначних фізичних навантажень, виражене обмеження рухів у хребті,

З причини загострення професійного захворювання істотно змінився звичний спосіб життя позивача, суттєво знизилась його життєва активність, тривалі курси лікування призвели до нераціональних втрат життєвого часу та енергії. Позивач вже протягом тривалого часу в значній мірі позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, порушення функцій організму призводить до необхідності залучення додаткових зусиль та ресурсів для організації життя, суттєво обмежує можливості позивача приділяти увагу рідним та близьким людям, своєму духовному, інтелектуальному розвитку.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

Також, на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 522/3388/18, якою визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн., яке стягнуто з відповідача-роботодавця на користь позивача за умови втрати ним 75% професійної працездатності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Гарькавого А.Г., який заперечував проти доводів апеляційної скарги представника позивача, просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 16.10.2012 року по 30.01.2013 року працював підземним гірником, з 30.01.2013 року по 12.07.2019 року прохідником шахти «Ювілейна» Приватного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка». 12.07.2019 року звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КзПП України (а.с. 44-53).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 50 від 14.01.2020 року, позивачу встановлено професійні захворювання вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації, синдром перифермичної ангіодистонії верхніх та нижніх кінцівок у сполученні з радикулопатією полісегментарню, п/крижовою полісегментарною попереково-крижовою L4-L5-S1 білатерально, переважно зліва, та шийною С5-С7 білатерально, переважно зліва, зі стійким вираженим больовим та м`язово-тонічним синдромами та статико-динамічними порушеннями, синдромом нейрогенної переміжної кульгавості, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), (надалі - вібраційна хвороба); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень, першої стадії), група А. ЛН першого другого ступеню(а.с.37-39).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підставою виникнення професійного захворювання стало недосконалість технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування під впливом підвищених показників загальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони., а також послужив профмаршрут: 13.12.1999-24.07.2000р.р., 01.12.2004-24.03.2008р.р. - підземний гірник ш. "Родіна" "Кривбасзалізрудком"; 25.07.2000-08.10.2000р.р. - підземний прохідник ш. "Родіна" "Кривбасзалізрудком", 16.10.2012-29.01.2013 підземний гірник ш Ювілейна, ПрАТ «Суха балка» (а.с.14-20)

В п. 18 Акту зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Відповідно до довідки МСЕК від 07.04.2020 року позивачу первинно встановлено втрату працездатності в розмірі 55% втрати професійної працездатності, з яких 40% вібраційна хвороба, 15% ХОЗЛ, третя група інвалідності, з черговим переоглядом 01.03.2021 року. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення.

Згідно наданих позивачем виписних епікризів, видно що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з приводу хронічних професійних захворювань (а.с. 21-43) .

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з п. 20 Акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 10 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та неодноразову зміну керівництва в стурктурному підрозділі, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство пр охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативно-правові акти, встановити неможливо.

Отже, роботодавець, зокрема ПрАТ "Суха Балка" під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища важкості праці та запиленості повітря, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, фізичного болю виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, впродовж 6 р. 9 міс., відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно заниженим, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання представника позивача, як наприклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме наПостанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більшісуми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності, на теперішній час у розмірі 55% безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, тривалість страждань позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (100 000,00 грн.) не є заниженим та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: