Постанова

Іменем України

19 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 202/20979/13-ц

провадження № 61-23687св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Дніпропетровська місцева прокуратура № 1 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області;

відповідач - ОСОБА_1 ;

третя особа - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 рокуу складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунсі Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2013 року прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі - РВ ФДМУ по Дніпропетровській області) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності, витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року у справі № 40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, позов РВ ФДМУ по Дніпропетровській області задоволено частково, визнано неправомірним включення до статутного фонду відкритого акціонерного товариства «Будівельно-монтажної фірми «Дніпроважбуд» (далі - ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд») гуртожитків у м. Дніпропетровську, зокрема, АДРЕСА_2. Визнано недійсним наказ комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року № 114 в частині включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» цього гуртожитку. Визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року, в частині включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку АДРЕСА_2; визнано право власності за державою в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області на прибудинкові споруди цього гуртожитку та вилучено їх із незаконного володіння ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд».

Виходячи з установлених у цьому судовому рішенні обставин недійсності правових підстав набуття ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» права власності на вказаний гуртожиток та того, що це майно підлягає поверненню у власність держави, а також у зв`язку з відчуженням частини вищезазначеного житлового фонду - гуртожитків третім особам, зокрема, ОСОБА_1 , що на час такого відчуження було заборонено законом, про що набувач повинен був знати, прокурор просив задовольнити позовні вимоги.

Ураховуючи викладене, прокурор просив суд визнати право власності за державою в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області на нерухоме майно, що розташоване у будинку АДРЕСА_2 , а саме: частину будівлі гуртожитку № 4 у літ А-5 на першому поверсі приміщення № 102 поз. 11-18, 40 загальною площею 98,3 кв. м, ґанок літ. а4; у загальному користуванні: ґанки літ. а2, а3, а1 на першому поверсі поз. І, ІІ, ІV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 та витребувати у ОСОБА_1 вказане майно на користь держави в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області.

Короткий зміст судових рішень

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2016 року у складі судді Волошина Є. В. у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна, яке не може бути в нього витребувано, оскільки вибуло із володіння РВ ФДМУ по Дніпропетровській області з волі останнього на законних підставах, а приватизація ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» відбувалася виключно з волі та безпосередньої участі ФДМУ з дотриманням вимог закону.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області задоволено, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову прокурора. Визнано право власності за державою в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_2 , а саме: частину будівлі літ А-5 на першому поверсі приміщення № 102 поз. поз. 11-18, 40 загальною площею 98,3 кв. м, ґанок літ. а4; у загальному користуванні: ґанки літ. а2, а3, а1 на першому поверсі поз. І, ІІ, ІV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_2 , а саме: частину будівлі гуртожитку літ А-5 на першому поверсі приміщення № 102 поз. 11-18, 40 загальною площею 98,3 кв. м, ґанок літ.а4; у загальному користуванні: ґанки літ. а2, а3, а1 на першому поверсі поз. І, ІІ, ІV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задоволено частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 15 лютого 2016 року скасовано. Позов Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_2 , а саме: частину будівлі гуртожитку № 4 у літ. А-5 на першому поверсі приміщення № 102 поз.11-18, 40 загальною площею 98,3 кв. м; ґанок літ. а4; у загальному користуванні: ґанки літ. а1, а2, аЗ на першому поверсі поз. І, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що вибуття спірного майна із володіння власника - держави в особі РВ ФДМУ, відбулося поза волею власника, у зв`язку із чим права позивача підлягають захисту шляхом витребування із володіння ОСОБА_1 спірного нерухомого майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 202/20979/13-ц з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що чинним на час виникнення між сторонами у справі правовідносин законодавством не було заборонено включення гуртожитків до вартості майна підприємства, яке підлягало приватизації. Приватизація ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» відбулася виключно з волі та безпосередньої участі Фонду державного майна України, який був визначений державним органом приватизації та засновником з боку держави відкритих акціонерних товариств відповідно до Указу Президента України від 26 листопада 1994 року № 699/94. Доказами того, що в діях РВ ФДМУ по Дніпропетровській області наявна воля на передачу спірного майна іншій особі свідчать і наказ РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 14 червня 1996 року за № 12/02-ПАОК про початок приватизації та Наказ РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 01 жовтня 1998 року № 12/62-ЗПВ про завершення приватизації ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», на підставі якого право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за першим набувачем - ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд».

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом також встановлено, що згідно з наказом виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року № 114 на виконання Указу Президента України від 15 червня 1993 року № 210 «Про корпоратизацію підприємств» та «Положення про порядок корпоратизації підприємств», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 1993 року № 508, на базі будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд» створено ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» (а.с. 187, т. 1).

На виконання Указу Президента України від 19 лютого 1994 року № 56/94 «Про єдину систему органів приватизації в Україні» та наказу Фонду Державного майна України від 23 вересня 1994 року за № 664, яким РВ ФДМУ по Дніпропетровській області для забезпечення єдиного методичного підходу до процесів роздержавлення було об`єднано з Фондом комунального майна відповідних обласних рад, Фонд Державного майна України, як правонаступник первісного засновника ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» з боку держави, відповідно до Указу Президента України від 27 січня 1995 року склав акт прийому-передачі документів ВАТ «Дніпроважбуд» від імені державного органу приватизації щодо отримання повного пакету установчих документів ВАТ «Дніпроважбуд» (а.с.136, т. 1).

Відповідно до наказу РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 14 червня 1996 року № 12/02-ПАОК прийнято рішення про приватизацію ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» шляхом продажу акцій (а.с. 89, т. 1).

Відповідно до наказу РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 01 жовтня 1998 року № 12/62-ЗВП прийнято рішення про завершення приватизації ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» (а.с. 90, т. 1).

Отже, право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за першим набувачем - ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» на підставі наказу РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 01 жовтня 1998 року №12/62-ЗВП та Переліку нерухомого майна, що передано у власність, підтвердженого наказом Управління майном області Дніпропетровської обласної Державної адміністрації від 10 вересня 1999 року № 2-В.

В подальшому РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, як правонаступник засновника ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» з боку держави склав акт прийому-передачі документів ВАТ «Дніпроважбуд» від імені державного органу приватизації, щодо отримання повного пакету установчих документів ВАТ «Дніпроважбуд».

Наказ регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 01 жовтня 1998 року № 12/62-3ВП та Перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», підтверджений наказом Управління майном області Дніпропетровської обласної Державної адміністрації від 10 вересня 1999 року № 2-В, які є чинними, та в установленому законом порядку не скасовані.

Так, 04 грудня 2003 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезною Н. В., зареєстрованому в реєстрі за № 3960, ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» продало, а ОСОБА_2 купила спірну частину гуртожитку АДРЕСА_2 . За заявою власника, відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14 листопада 2003 року за № 1993128, реєстраційний номер 3071822, відчужується: літ. А-5 на першому поверсі приміщення 102 поз.1-42, ІІІ загальною площею 611,4 кв. м, а1, а4, а14, а12, а10; в загальному користуванні: а2, а3 ґанки; на першому поверсі І тамбур, ІІ сходи, ІV тамбур, V сходи. Будівля гуртожитку № 4 належить ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» на підставі наказу РВ ФДМУ по Дніпропетровській області по Дніпропетровській області від 01 січня 1998 року № 12/62-3ВП та наказу Дніпропетровської обласної державної адміністрації Управління майном області від 10 вересня 1999 року № 2-В, зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 жовтня 2003 року № 1749286, реєстраційний номер 3071722. (а.с. 44, т. 1)

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несеном В. А., зареєстрованого в реєстрі за № 285 ОСОБА_2 продала, а ТОВ «Хімекс» придбало спірну частину будівлі гуртожитку АДРЕСА_2 , що відчужується в будинку літ. А-5 на першому поверсі приміщення 102 поз.1-42, ІІІ загальною площею 611,4 кв. м; ґанки а1, а4, а10, а12, а14 ; в загальному користуванні: ґанки а2, а3; на першому поверсі - тамбур І, сходи ІІ, тамбур ІV сходи V. Ці нежитлові приміщення належать продавцю на підставі договору купівлі-продажу частини гуртожитку № 4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезною Н. В. 04 грудня 2003 року за реєстром № 39601, та зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09 грудня 2003 року за реєстраційним № 4170847 (а.с. 45, т.1)

Станом на 22 листопада 2012 року право власності на нежитлові приміщення поз. 11-18, 40 в приміщені АДРЕСА_2 зареєстроване з 11 серпня 2006 року за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2006 року (серія ВЕА № 319904 реєстр № 1434), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несеном В. А., відповідно до якого ТОВ «Хімекс» продало, а ОСОБА_1 купив зазначені вище нежитлові приміщення (а.с. 46, т.1).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року у справі № 40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, позов РВ ФДМ по Дніпропетровській області до Дніпропетровської обласної ради, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», треті особи: ОСОБА_4 , ТОВ «Торгівельно-офісного центру «Інсток», ТОВ «Трейд Технолоджі інвестмент», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про визнання актів недійсними та визнання права власності задоволено частково. Визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 та АДРЕСА_2 ; визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року № 114 в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську: АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 та АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 та АДРЕСА_2 . Визнано право власності за державою, в особі РВ ФДМ по Дніпропетровській області на гуртожитки у м. Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 та 2 , 4, 5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку АДРЕСА_2 , підвал, прибудинкові споруди гуртожитку АДРЕСА_11 . Вилучено з незаконного володіння ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитки у м. Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 та 2 , 4, 5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку АДРЕСА_2 , підвал, прибудинкові споруди гуртожитку АДРЕСА_11 . Припинено провадження у справі № 40/287 в частині визнання недійсним Переліку (додаткового) нерухомого майна, що передано у власність приватизованому відкритому акціонерному товариству, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, затвердженого розпорядженням Облдержадміністрації від 05 серпня 1999 року № 372-р в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 а на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України. Припинено провадження у справі № 40/287 в частині визнання недійсним Переліку нерухомого майна, що передано у власність приватизованому відкритому акціонерному товариству, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, виданим ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» згідно з наказом обласної державної адміністрації від 10 вересня 1999 року № 2-В «Про надання переліку нерухомого майна» в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_11 та АДРЕСА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК України) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина третя статті 388 ЦК України).

Якщо майно відчужено за відплатним договором, то відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

У такому випадку закон не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, яким у цій справі є договір купівлі-продажу від 04 липня 2006 року, права відчужувати це майно.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 3-604гс16.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року при перегляді справи за позовом РВ ФДМУ в Дніпропетровській області до Дніпропетровської обласної ради, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ВАТ «Дніпроважбуд», зокрема, визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ «Будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» гуртожитків, у тому числі, гуртожитку АДРЕСА_2 . Визнано недійсним наказ Комітету економіки виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради від 27 січня 1995 року та акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд» від 27 грудня 1994 року в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків, у тому числі, гуртожитку АДРЕСА_2 . При цьому судом встановлено, що гуртожитки відносяться до об`єктів державного житлового фонду, підприємству належали на лише праві повного господарського відання, на підставі частини другої статті 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» не підлягали приватизації та включенню до статутного фонду (а.с. 18-33, т. 1).

Таким чином, постановою господарського суду визнано недійсною підставу набуття ВАТ «Будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» у власність гуртожитку АДРЕСА_2 та встановлено факт вибуття спірного майна із власності держави поза її волею.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічне положення міститься у частині четвертій статті 82 ЦПК України.

Відтак, спірне майно вибуло з володіння власника - держави за відсутності волі власника і тому підлягає витребуванню у добросовісного набувача - ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не врахував таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Позов у цій справі прокурор подав до суду у березні 2013 року.

Встановлено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_12 - до суду першої інстанція заявила клопотання про застосування судом наслідків спливу позовної давності (а.с. 93-95, т. 1).

Зі змісту постанови Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року убачається, що РВ ФДМУ по Дніпропетровській області дізналося про неправомірність включення гуртожитків до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» із звернень від мешканців гуртожитків у квітні 2008 року, а з позовом до господарського суду звернулося у серпні 2008 року.

За встановлених обставин, оскільки про порушення свого права РВ ФДМУ по Дніпропетровській області дізналося у квітні 2008 року, а з цим позовом прокурор звернувся з позовом до суду у березні 2013 року, суд з урахуванням положень статті 257 ЦК України у зв`язку зі спливом позовної давності, приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (провадження № 14-235цс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи спір дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково з ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року скасувати,рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2016 року залишити в силі, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович