Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Едера П. Т.

секретаря с/з Репети К. М.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про реєстрацію дитини без згоди батька,-

в с т а н о в и в:

26 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася у Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про реєстрацію дитини без згоди батька.

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

Позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 перебуває у шлюбі, зареєстрованому 28.08.2018 Шевченківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис № 367. У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що син з народження і по даний час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 згідно довідки з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію № 107 від 14.11.2019 та акту обстеження житлових умов від 14.11.2019 № 108.

З відповідачем розійшлися ще до народження сина, останній раз батько бачив дитину 08.03.2019. Оскільки сину не виповнилося одного року, то вони не можуть розірвати шлюб.

Син знаходиться на утриманні матері, батько його не відвідує та не приймає участі у житті сина та його утриманні.

Позивач вказує, що неодноразово зверталася до відповідача про надання згоди на реєстрацію сина за своїм місцем реєстрації, проте відповідач постійно їй відмовляв.

23.10.2019 вона звернулась до ЦНАП Львівської міської ради із заявою про реєстрацію малолітнього сина ОСОБА_3 за її місцем реєстрації, проте їй було відмовлено через відсутність письмової згоди батька дитини.

У зв`язку із наведеним, позивач ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішенням, яким надати дозвіл на реєстрацію малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтування заперечень відповідача.

Відповідачем ОСОБА_2 відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 02 січня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

28 лютого 2020 року Шевченківським районним судом м. Львова постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, покликаючись на підстави та мотиви, викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням про його виклик, яке розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

28 серпня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, зареєстрований 28.08.2018 Шевченківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис № 367, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 7).

У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис № 226, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 8).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11).

Згідно довідки з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію № 107 від 14.11.2019 та акту обстеження житлових умов заявника ОСОБА_1 від 14.11.2019 № 108, виданих Житлово-будівельним кооперативом № 210, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації разом з мамою ОСОБА_1 (а. с. 9).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 23.10.2019 зверталась до Центру надання адміністративних послуг м. Львова Львівської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 за її місцем реєстрації, проте позивачу у реєстрації місця проживання було відмовлено через відсутність письмової згоди батька дитини (а. с. 6).

Судовим розглядом не спростовано доводів позивача, що станом на момент звернення до суду її малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за місцем проживання матері.

Законодавство, що застосоване судом при розгляді спірних правовідносин.

Норма ч. 1 ст. 33 Конституції України передбачає кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 151 Сімейного Кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право на самозахист своєї дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Нормою ч. 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом MВС України 22.11.2012 № 1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС.

Пунктом 3.3 Порядку передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за однією адресою при знятті з реєстрації одного з батьків разом з дитиною/дітьми до 14 років, другий з батьків надає письмову згоду на зняття дитини/ дітей з реєстрації місця проживання.

Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно до приписів ч. ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Нормою ст. 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Декларація прав дитини зобов`язує держав - учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. ч. 1, 2 ст. 3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст. ст. 3, 18 Конвенції ООН про права дитини, Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, ст. ст. 29, 242 ЦК України, ст. ст. 150, 151, 154, 155, 160 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Зареєструвати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за місцем реєстрації матері: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - відсутній, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - відсутній, проживає за адресою: 77043, Івано-Франківська обл., Рогатинський р-н, с. Гоноратівка.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 березня 2020 року.

Суддя П. Т. Едер