Справа № 2610/4833/2012
Провадження № 4-с/761/70/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представника заявника: Данило С.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві скаргу ОСОБА_2 , заінтересована особи: Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинська Оксана Миколаївна, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Данило Сергія Михайловича (надалі по тексту - скаржник чи заявник) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни (надалі по тексту суб`єкт оскарження), стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр» та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту з майна.

Скарга обґрунтована тим, що в межах виконання судового рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24.05.2020 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Терра Банк» заборгованості за кредитом постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко О.М. 11.12.2013 року у виконавчому провадженні №35045827 було винесено постанову про арешт усього рухомого і нерухомого майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження у межах суми стягнення у розмірі - 14 631 460,59 грн. Також, постановою державного виконавця було звернено стягнення до доходи скаржника у вигляді заробітної плати останнього, а постановою від 15.03.2018 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС МЮУ Єжова М.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника і накладено арешт на грошові кошти на банківських рахунках. В подальшому, у цьому ж виконавчому провадженні №35045827 суб`єктом оскарження Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською Оксаною Миколаївною 12.09.2018 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу (виконавчий лист №2610/4833/2012 виданий 10.10.2012 року Шевченківським районним судом м.Києва) стягувачу з підстав того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а саме згідно вимог за п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Про прийняття вказаного рішення суб`єктом оскарження боржнику стало відомо лише в грудні 2019 року, за наслідками отримання інформації про хід цього виконавчого провадження. Між тим, при прийнятті вказаної постанови про повернення виконавчого листа стягувача державним виконавцем в порушення вимог чинного законодавства було допущено протиправну бездіяльність, оскільки ним не було виконано послідовні дії щодо зняття арешту з майна боржника та його скасування з рахунків в банках із виключенням відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні за №35045827, а тому звернувся до суду із вказаною скаргою за захистом свого порушеного права, скільки на його запит державним виконавцем арешт самостійно знято не було.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Суб`єкт оскарження - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинська Оксана Миколаївна в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але направила до суду лист про відсутність підстав для задоволення скарги та надала копію матеріалів виконавчого провадження у цій справі.

Стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр» про дату і час розгляду скарги повідомлявся двічі належним чином шляхом поміщення оголошення про розгляд справи на сайті суду, але до суду свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив та відзиву на скаргу не подавав.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2018 відкрите провадження у цій справі і призначено справу до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 30.10.2018.

Суд, розглянувши наявні матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

На підставі ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бойко О.М. 02.11.2012 року відкрите виконавче провадження №35045827 з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Терра Банк» заборгованості за кредитом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 11.10.2013 року було замінено сторону виконавчого провадження у цій справі, а саме стягувача ПАТ «Терра банк» на нового стягувача - ТОВ «Колекторський центр» в частині стягнення заоргованності за кредитним договором із ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко О.М. 11.12.2013 року у цьому виконавчому провадженні №35045827 було накладено арешт на усе рухоме і нерухоме майна боржника ОСОБА_2 та оголошено заборони на його відчуження у межах суми стягнення у розмірі - 14 631 460,59 грн.

Також, постановою цього ж державного виконавця від 11.12.2013 року було звернено стягнення до доходи скаржника у вигляді заробітної плати останнього, а постановою від 15.03.2018 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС МЮУ Єжова М.В. було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках у відповідних банківських установах згідно переліку.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

У відповідності до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом. Одночасно ст. 13 Закону визначає, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У цьому ж виконавчому провадженні №35045827 суб`єктом оскарження Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською Оксаною Миколаївною 12.09.2018 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу (виконавчий лист №2610/4833/2012 виданий 10.10.2012 року Шевченківським районним судом м.Києва) стягувачу з підстав того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а саме згідно вимог за п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, за умовами п.2 ч.1 ст.37 вказаного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.1,2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Аналізуючи вищевказані норми законодавства можливо зробити висновок про те, що повернення виконавчого листа стягувачу - це одна із форм закінчення виконавчого провадження, що у розумінні вимог ст.40 вказаного Закону передбачає зняття арешту та скасування вжитих раніше заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до вимог ст..9 Закону України «Про виконавче провадження» єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення. Державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші суб`єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобов`язані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа.

В той же час, з інформаційної довідки №191405527 від 03.12.2019 року з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, заборон на відчуження об`єктів нерухомості вбачається, що запис про обтяження №6289650 усього рухомого і нерухомого майна боржника ОСОБА_2 рахується і по сьогодні та його не включено з цього реєстру державним виконавцем.

Згідно п.п.2.1.2 п.2.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчужень об`єктів нерухомого мана, що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 9 червня 1999 р. N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18 серпня 2004 р. N 85/5), чинної на час винесення постанови від 01.12.2011 року, то підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборон та арештів є заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомості, що подається органами державної виконавчої служби у зв`язку з накладенням ними арешту (звільнення з-під арешту) таких об`єктів.

За умовами ч.2 статті 41 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п`яти днів із дня його припинення. Обов`язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу.

Відтак, вимоги скарги в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо не скасування арешту з майна та грошових коштів боржника на банківських рахунках та не виключення відомостей про боржника ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні за №35045827 підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року N 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

З огляду на викладені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку про можливість визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни щодо не винесення постанови про зняття арешту з майна боржника і не виключення відомостей про боржника ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні за №35045827 та зобов`язати Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинську Оксану Миколаївну винести постанову про зняття арешту з майна боржника, що був накладений за постановою від 11.12.2013 року, а також винести постанову про зняття арешту з грошових коштів, що знаходять на банківських рахунках: АТ PIRAEUS BANK, р/р НОМЕР_1 , р/р НОМЕР_2 ; ПАТ «Сбербанк» р/р № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ; ПАТ «Перший Український міжнародний банк» р/р № НОМЕР_6 боржника ОСОБА_2, що був накладений за постновою від 15.03.2018 року, та виключити відомості про боржника ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні за №35045827, а відтак скарга підлягає задоволенню.

З урахуванням зазначеного, керуючись ст. 2, 13, 37,40 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі ст. 260, 448, 450, 451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_2 , заінтересована особи: Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинська Оксана Миколаївна, стягував: Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту з майна, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни щодо не винесення постанови про зняття арешту з майна боржника і не виключення відомостей про боржника ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні за №35045827.

Зобов`язати Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинську Оксану Миколаївну винести постанову про зняття арешту з майна боржника, що був накладений за постановою від 11.12.2013 року, а також винести постанову про зняття арешту з грошових коштів, що знаходять на банківських рахунках: АТ PIRAEUS BANK, р/р НОМЕР_1 , р/р НОМЕР_2 ; ПАТ «Сбербанк» р/р № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ; ПАТ «Перший Український міжнародний банк» р/р № НОМЕР_6 боржника ОСОБА_2, що був накладений за постновою від 15.03.2018 року, та виключити відомості про боржника ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні за №35045827.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи або без участі учасників зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту вказаного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст ухвали виготовлений 03.03.2020 року