Дата документу 05.03.2020 Справа № 332/576/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/576/19Головуючий у 1-й інстанції Сінєльнік Р.В. Повний текст складено 30.10.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/344/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району (надалі УПСЗН ЗМР по Заводському району) до ОСОБА_1 про стягнення коштів, надміру виплаченої субсидії

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року УПСЗН ЗМР по Заводському району звернулось до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-5), в якому просило стягнути з відповідача виплачену субсидію у розмірі 13871,50 грн. на рахунок: р/р 8424 ГУДКСУ у Запорізькій області. МФО 813015, ОКПО 37573859, виплату по сплаті судового збору стягнути з відповідача.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що на обліку в УПСЗН ЗМР по Заоводському району перебуває громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка 06.10.2015 року, яка звернулася до Управління із заявою для призначення житлової субсидії. Відділом прийняття рішень на підставі заяви гр. ОСОБА_1 , від 06.10.2015 року та поданих до неї декларація була призначена субсидія на період 01.10.2015 року по 30.04.2017 року, відповідно до Постанови № 848. Після закінчення строку отримання субсидії Управління автоматично здійснило розрахунок субсидії на наступний період, а саме: з січня 2017 року по квітень 2017 року. Згідно із відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.11.2016 року за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано три особи: ОСОБА_1 з 29.03.1994 року, ОСОБА_2 з 06.11.1997 року, ОСОБА_3 з 06.11.2007 року. Відділом прийняття рішення зроблено розрахунок виплаченої житлової субсидії, яку отримала відповідач, але не мала права отримувати за подання недостовірних даних з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року та з 01.10.2016 року по 30.04.2017 року. Згідно із розрахунком житлової субсидії за результатами проведеної відділом прийняття рішень перевірки переплата по призначеній відповідачу субсидії склала 13871,50 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Сінєльнік Р.В. (а.с. 22).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 25) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі з повідомленням учасників цієї справи.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року (а.с. 80-83) позовні вимоги УПСЗН ЗМР по Заводському району у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь УПСЗН ЗМР по Заводському району надмірно виплачену субсидію у розмірі 9131,41 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь УПСЗН ЗМР по Заводському району 1267,86 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині відмови у задоволенні позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач УПСЗН ЗМР по Заводському району у своїй апеляційній скарзі (а.с. 90-93) просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення по суті позовних вимог; витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідача на користь Управління на рахунок: р/р НОМЕР_1 ГУДКСУ у Запорізькій області. МФО 813015, ОКПО 37573859 УСЗН ЗМР по Заводському району.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 98).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 06 грудня 2019 року (а.с. 105), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 108).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 113-116).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

Відводів суддям апеляційного суду учасниками цієї справи у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача УПСЗН ЗМР по Заводському району у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на обліку в УПСЗН ЗМР по Заводському району перебуває гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка 06.10.2015 року звернулася до управління із заявою для призначення житлової субсидії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995р. № 848 «Про спрощення надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового» (далі - Постанова №848). Згідно із «Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (далі - Положення) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848, відповідачу відділом прийняття рішень управління на опалювальний призначалася субсидія на оплату житлово-комунальних послуг. (а.с.20)

Згідно із п. 13 вказаного Положення для призначення субсидій громадяни подають до відділу прийому громадян, заяву та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. Вказана декларація підлягає обов`язковому заповненню для отримання субсидії, в якій заявник попереджається про відповідальність за поданні відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру (надання неповних чи неправдивих відомостей).

Для оформлення субсидії ОСОБА_1 подала вищевказану декларацію 9а.с.19), де у розділу І п. 3 - «особи, які зареєстровані у житловому приміщенні будинку» зазначені: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, у тому числі осіб, призваних на строкову війську службу.

Відділом прийняття рішень на підставі заяви гр. ОСОБА_1 , від 06.10.2015 року та поданих до неї декларація була призначена субсидія на період 01.10.2015 року по 30.04.2017 року, відповідно Постанови № 848. Після закінчення строку отримання субсидії управління автоматично здійснило розрахунок субсидії на наступний період, а саме: з січня 2017 року по квітень 2017 року.

Згідно із відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.11.2016 року (а.с. 13) за адресою м. Запоріжжя, АДРЕСА_2 . Фінансова буд. 69, зареєстровано три особи: ОСОБА_1 з 29.03.1994 року, ОСОБА_2 з 06.11.1997 року, ОСОБА_3 з 06.11.2007 року.

Відділом прийняття рішення зроблено розрахунок виплаченої житлової субсидії, яку отримала відповідач, але не мала права отримувати за подання недостовірних даних з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року таз 01.10.2016 року по 30.04.2017 року.

Згідно із розрахунку житлової субсидії за результатами проведеної відділом прийняття рішень перевірки переплата по призначеній відповідачу субсидії склала 13871,50 грн. (а.с.10).

Згідно із п. 20 Постанови №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного, побутового палива», сума субсидії перерахованої (виплаченої) надміру, внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями повертається ним за вимогою органу , що призначив субсидію. У разі коли громадянин добровільно не повернув надмірно перераховану (виплачену) суму субсидії, питання про її стягнення органи, що призначають субсидію, вирішують у судовому порядку.

Акт про проведену перевірку головним державним соціальним інспектором був складений 25.09.2017 р. №01/2/01-21/116 (а.с.8-9).

Відповідачу головним державним соціальним інспектором направлялося повідомлення про необхідність повернення вказаних коштів від 06.11.2017 року №01/2/01-21/10457 (а.с.6).

Разом з цим, суд першої інстанції правильно зазначав, що вимоги про стягнення надмірно сплаченої субсидії підлягають частковому задоволенню, оскільки з матеріалів цієї справи вбачається, що в період з 17.01.2014 року по 25.11.2016 року син позивачки - ОСОБА_4 , відбував покарання в ДУ «Городищенська виправна колонія № 96», та в цей період доходів не мав, що підтверджується відповідними довідками зазначеної установи (а.с. 57-58).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд першої інстанції правильно вважав, що необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню у цій справі, є вимоги позивача про стягнення з відповідача субсидії з тих підстав, що у вказаному житлі був зареєстрований ОСОБА_4 , за період, коли останній фактично був відсутній у вказаному житлі та ніяким чином не міг сприяти поліпшенню фінансового становища відповідача.

Оскільки, соціальним навантаженням та нормативним смислом субсидії є, насамперед, захист незахищених верств населення, які перебувають у скрутному матеріальному становищі, та не можуть самостійно нести тягар щодо сплати непомірних для пенсіонерів комунальних платежів.

Отже, буде необґрунтованим формалізмом стягувати у цій справі субсидію лише з огляду на той факт, що у вказаному житлі був зареєстрований ОСОБА_4 , але який при цьому, ніяким чином не міг поліпшити матеріальне становите своєї матері внаслідок перебування його в цей час в місцях позбавлення волі. Суд першої інстанції також правильно врахував похилий вік відповідачки та її необізнаність в правових питаннях, яка вважала, що усне повідомлення представників позивача про зазначену ситуацію є достатніми заходами для врегулювання вказаного питання.

На запит суду позивач надав суду першої інстанції розрахунок розміру субсидії, яку отримала відповідач в період, коли її син ОСОБА_4 повернувся з місць позбавлення волі, тобто починаючи з листопада 2016 року по 30.04.2017 року (а.с. 72).

Згідно із перерахунком розміру призначеної субсидії, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач за вказаний період безпідставно отримала субсидію в розмірі 9131,41 грн. (а.с. 73).

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що необхідно стягнути саме у вищезазначеному розмірі отриману відповідачкою субсидію, оскільки з 26 листопада 2016 року ОСОБА_4 був звільнений з місць позбавлення волі, та в подальшому був працевлаштований на посаду електрогазозварювальника в ТОВ «ЗТМК», що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 74).

Доводи апеляційної скарги позивача УПСЗН ЗМР по Заводському району є такими, що дублюють доводи позовної заяви позивача, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку він вважає єдино вірною та правильною.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі, відсутні.

Позивач та його представник не надали суду першої інстанції у цій справі в обґрунтування позову позивача в частині його відмови.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги УПСЗН ЗМР по Заводському району.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги УПСЗН ЗМР по Заводському району не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до касаційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 05.03.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.