Справа № 175/533/20
Провадження № 2/204/1250/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

В С ТА Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05 жовтня 2018 року близько 19.00 год., ОСОБА_2 , керуючи власним технічно справним автомобілем «Мерседес Бенц Спрінтер», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух з боку м. Дніпро по автодорозі Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя» Дніпровського району в напрямку м. Кам`янське по правому краю проїзної частини. В дорозі, в районі перехрестя на с. Карнаухівка ОСОБА_2 не переконався в безпеці руху, став здійснювати розворот в зворотному напрямку, при цьому не надав дорогу автомобілю «Шкода Рапід», номерний знак НОМЕР_2 , під її керуванням, який рухався позаду нього в лівому ряді руху, зі швидкістю близько 90 км/год. Згідно висновку експерта № 3902е від 29.11.2018 року, в результаті ДТП їй спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням уламків, саден нижніх кінцівок та підшкірної гематоми в поперековій ділянці, які відносяться до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Також, в результаті ДТП пасажиру її автомобіля - ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 3888 від 28.11.2018 року відносяться до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні. Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилось у тому, що водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем, згідно висновку експерта № 5/10.1/960 від 26.11.2018 року, порушив вимоги п.п. 10.4, 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Дії ОСОБА_2 органами досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України. Зазначеним кримінальним правопорушенням їй було заподіяно моральну шкоду, яка не відшкодована ОСОБА_2 . Дана дорожньо-транспортна пригода стала для неї великим стресом, від якого вона до цього часу не може остаточно оговтатись. Внаслідок злочинної недбалості ОСОБА_2 її щасливе життя було зруйновано та вона зазнала немайнових втрат, спричинених моральними і фізичними стражданнями, які спричинили такі негативні у її житті зміни як: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні події ДТП; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Так, в момент дорожньо-транспортної пригоди, вона керуючи автомобілем та рухаючись відповідно до Правил дорожнього руху, раптово побачила, як попереду у безпосередній близькості до її автомобіля, автомобіль «Мерседес Бенц Спрінтер», як потім з`ясувалось, під керуванням ОСОБА_2 , створив їй небезпеку для руху, розвертаючись справа наліво по ходу її руху. Вона, через створення даної аварійної ситуації водієм ОСОБА_2 в момент зближення автомобілів, пережила значний емоційний стрес, намагаючись уникнути ДТП. Далі, під час ДТП вона перенесла значний фізичний біль, емоційний стрес посилився та супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, а головне страху за своє життя. В подальшому, з дня ДТП по сьогоднішній день вона була вимушена проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу. Так, з 05.10.2018 року по 19.10.2018 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні КЗ «Кам`янська МКЛШМД`ДОР» з діагнозом: закритий уламковий перелом нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням, надрив зв`язок лівого голеностопного суглобу, забій, підшкірна гематома поперекової ділянки. Вона постійно переносила фізичний біль, про що в тому числі в історії хвороби маються відповідні відмітки. Крім того, 06.10.2018 року їй була проведена операція у вигляді репозиції перелому для усунення зміщення кісток. З 13.11.2018 року по 02.12.2018 року вона повторно знаходилась на стаціонарному лікуванні КЗ «Кам`янська МКЛШМД`ДОР» з діагнозом: зростаючий злам нижньої третини правої променевої кістки, так як перелом не зростався, внаслідок чого вона реально відчувала тривогу щодо подальшої можливості відновлення функції зламаної руки. Крім того, у зв`язку з травмуванням при зазначеній ДТП вона знаходилась на амбулаторному лікуванні з 20.10.2018 року по 12.11.2018 року, з 03.12.2018 року по 21.12.2018 року. Також, у період з 22.12.2018 року по 31.12.2018 року вона знаходилась на лікарняному. Таким чином, фактично на лікуванні вона перебувала майже три місяці, що повністю порушило її життєвий устрій. На сьогоднішній день у неї виникає тривога та моральні страждання щодо подальшого одужання її руки, так як рука не загоюється та повноцінно не працює. За висновками томографії їй було призначено операцію на 18 грудня 2018 року вартістю 45 890,00 грн., однак у зв`язку з відсутністю у неї таких коштів вона вимушена була відмовитись від даної операції. Дотепер продовжуються її проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних головних болів, болів зламаної руки, обмеження рухливості пальців правої руки, нервозності, дратівливості, зниженого та нестійкого настрою. Її моральні страждання виражені також у тому, що у зв`язку з травмою вона тривалий час не могла займатися спортом. У зв`язку з перебуванням на лікуванні за листопад та грудень 2018 року вона частково втратила заробітну плату, за січень не отримала преміальну винагороду, що вимусило її звертатись по грошову допомогу до матері та друзів. При ДТП було пошкоджено автомобіль «Шкода Рапід», номерний знак НОМЕР_2 , яким вона користувалась від компанії, де працює, а тепер вона вимушена добиратись на роботу на громадському транспорті. При цьому, з боку ОСОБА_2 вона не бачить жодного розкаяння. Виходячи з вимог розумності та справедливості завдану їй моральну шкоду вона оцінює у 200 000,00 грн., яку вона вважає за необхідне стягнути з відповідача на свою користь. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом.

19 жовтня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає з огляду на наступне. 05 жовтня 2018 року близько 19.00 год., на автодорозі Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя» в районі перехрестя вказаної автодороги та дороги в напрямку с. Карнаухівка на території Дніпровського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Спринтер», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Кам`янське при виконанні маневру розвороту зіткнувся з автомобілем «Шкода Рапід», номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала водій ОСОБА_1 , яка рухалась зі швидкістю 90 км/годину в напрямку м. Кам`янське. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем «Шкода Рапід», отримала тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні з 05.10.2018 року по 19.10.2018 року і з 20.10.2018 року по 31.12.2018 року на амбулаторному лікуванні. Згідно висновку судово-медичного експерта № 3902е від 29.11.2018 року ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням уламків, саден нижніх кінцівок та підшкірної гематоми в поперековій ділянці, які відносяться до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Позивач у позовній заяві не ставить питання про відшкодування матеріальних збитків. Позивач вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди їй завдано моральної шкоди. Зазначає, що на підставі слідчих дій була проведена судова авто-технічна експертиза, згідно висновку № 5/10.1/960 від 25.11.2018 року встановлено: в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Мерседес Бенц Спрінтер» ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.4 та 10.1 Правил дорожнього руху України; при заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. п. 10.4 та 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП; технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Шкода Рапід» для водія автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер» ОСОБА_2 визначалась виконанням ним вимог п. 10.4, 10.1 ПДР України, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Шкода Рапід» ОСОБА_1 повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмі події, дії водія автомобіля «Шкода Рапід» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В умовах даної події водій автомобіля «Шкода Рапід» ОСОБА_1 мала технічну можливість уникнути даної ДТП своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення. З цього приводу слід звернутися до ступеня вини відповідача ОСОБА_2 та водія автомобіля «Шкода Рапід» ОСОБА_1 . Стосовно висновку судово авто-технічної експертизи в даній дорожній обстановці, дії як водія ОСОБА_2 , який порушив п.п. 10.4, 10.1 ІІДР України, так і дії водія автомобіля «Шкода Рапід» ОСОБА_1 , яка порушила п. 12.3 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. Дане правило поширюється на випадки, коли неможливо встановити, яка дія та в якій мірі спричинила настання такого наслідку. Проте причинний зв`язок між кожною дією окремо і наслідком повинен бути прямим, а не опосередкованим. Як вбачається з висновку судової авто-технічної експертизи позивач ОСОБА_1 , водій автомобіля «Шкода Рапід» повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Шкода Рапід» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В умовах даної події водій автомобіля «Шкода Рапід» ОСОБА_1 мала технічну можливість уникнути даної ДТП своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 12.09.2020 року по справі № 175/4721/18-к суд ухвалив: касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково; вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року щодо ОСОБА_2 змінити; виключити рішення про призначення ОСОБА_2 покарання; у іншій частині ухвалу апеляційного суду та вирок місцевого суду, в не скасованій частині, залишити без змін. Даною постановою Верховного Суду України з ОСОБА_2 зняті всі обвинувачення. У зв`язку з викладеним просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково повідомила, що на теперішній час внаслідок постійних проблем зі здоров`ям вона вимушена була звільнитися з роботи. ЇЇ права рука належним чино не функціонує, внаслідок чого вона не має можливості найматися спортом, не має можливості малювати. Набрала зайвої ваги. Внаслідок пережитого стресу вона вимушена проходити курс у психолога, однак він їй не допомагає. Особисто для себе вона не може пережиту страшну подію ДТП, постійно про неї думає. Стан її здоров`я погіршився. Операція, яку їй прописали лікарі та яку вона не могла оплатити по причині відсутності коштів, якщо її якісно провести допоможе повернути повну рухливість руки. Після аварії вона була на лікарняному три місяці, потім намагалася працювати, однак внаслідок погіршення стану здоров`я постійно була вимушена переривати режим роботи та знову уходити на лікарняний. 04 жовтня 2019 року вона звільнилась, тому що не могла продовжувати нормально працювати. Відповідач жодної матеріальної допомоги їй не надав.

Відповідач та його представник - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначив, що винною в ДТП вважає саме позивача, тому нічого їй не відшкодовував.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та визнавалося обома сторонами, що 05 жовтня 2018 року, близько 19.00 год., на автодорозі Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя» Дніпровського району в районі перехрестя на с. Карнаухівка мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю позивача ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем «Шкода Рапід», номерний знак НОМЕР_2 , та відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Мерседес Бенц Спрінтер», номерний знак НОМЕР_1 .

Внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження.

Як зазначено у висновку експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Степанової К.Є. № 3902е від 29 листопада 2018 року, в результаті ДТП ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням уламків, саден нижніх кінцівок та підшкірної гематоми в поперековій ділянці. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) (а.с. 10-14).

Відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 жовтня 2018 року за № 0002322, правова кваліфікація - ч. 1 ст. 286 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 9).

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року по справі № 175/4121/18-к ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та піддано кримінальному покаранню у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 1 рік. Серед іншого, стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1 15 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином (а.с. 76-84).

У вищевказаному вироку судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 05 жовтня 2018 року близько 19.00 год., керуючи власним технічно справним автомобілем «Мерседес Бенц Спрінтер», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух з боку м. Дніпра по автодорозі Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя» Дніпровського (Дніпропетровського) району в напрямку м. Кам`янське по правому краю проїзної частини, з включеним ближнім світлом фар. В дорозі, в районі перехрестя на с. Карнаухівка ОСОБА_2 не переконався в безпеці руху, став здійснювати розворот в зворотному напрямку, при цьому не надав дорогу автомобілю «Шкода Рапід», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалась позаду нього в лівому ряді руху, зі швидкістю близько 90 км/год., більш точно швидкість руху встановити на даний час не виявилось можливим, якого він об`єктивно спроможний був виявити, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного об`їзду не прийняв, в результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів. Порушення Правил безпеки дорожнього руху виражається в тому, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. Згідно висновку експерта № 5/10.1/960 від 26.11.2018 року, з технічної точки зору дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил Дорожнього руху України, та знаходяться у причинному зв`язку з настанням обставин даної ДТП.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільних позовів було скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду залишено без змін (а.с. 85-89).

Постановою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року щодо ОСОБА_2 було змінено. Виключено рішення про призначення ОСОБА_2 покарання. У іншій частині ухвалу апеляційного суду та вирок місцевого суду, в не скасованій частині залишено без змін (а.с. 93-99).

З вказаної постанови Верховного Суду вбачається, що підставою для виключення Верховним Судом рішення про призначення ОСОБА_2 покарання стало те, що на момент ухвалення вироку судом першої інстанції засудженому ОСОБА_2 було 71 рік та призначаючи ОСОБА_2 , який досяг пенсійного віку, покарання у виді обмеження волі, місцевий суд порушив вимоги ч. 3 ст. 61 КК України (обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку) та застосував закон, що не підлягає застосуванню. У цьому кримінальному провадженні вбачається, що місцевим судом при призначенні показання допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Однак, за відсутності касаційного приводу щодо погіршення становища засудженого, зважаючи на положення ст. 437 КПК України, приписи ст. 61 КК України та законодавчу заборону погіршення становища засудженого, якому не можна обрати захід примусу, що належить відбувати реально, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку районного суду і ухвали суду апеляційної інстанції та виключення рішення про призначення ОСОБА_2 покарання.

За таких обставин, твердження сторони відповідача про те, що постановою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року з ОСОБА_2 зняті всі обвинувачення, не відповідають дійсності та є помилковими, у зв`язку з чим судом до уваги не приймаються та відхиляються.

Виключення Верховним Судом рішення про призначення ОСОБА_2 покарання в даному випадку жодним чином не свідчить про зняття обвинувачення та виправдання ОСОБА_2 , оскільки вироком його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року по справі № 175/4121/18-к в цій частині набрав законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з Виписки № 6466 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої Комунальним закладом «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми (травматологічні ліжка, опікові ліжка) КЗ «КМЛШМД» ДОР» з 05 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року з діагнозом: закритий уламковий перелом нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням, надрив зв`язок лівого голеностопного суглоба, забій підшкірна гематома поперекової ділянки (а.с. 15-16).

Згідно листка непрацездатності серії АДС № 526791, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 05 жовтня 2018 року по 19 жовтня 2018 року включно, продовжує хворіти (а.с. 20).

Також, згідно листка непрацездатності серії АДС № 294459, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 20 жовтня 2018 року по 12 листопада 2018 року включно, продовжує хворіти, режим - амбулаторний (а.с. 21).

Крім того, як вбачається з Виписки № 7410 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої Комунальним закладом «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми (травматологічні ліжка) КЗ «КМЛШМД» ДОР» з 13 листопада 2018 року по 02 грудня 2018 року з діагнозом: зростаючий злам нижньої третини правої променевої кістки (а.с. 19), що також підтверджується листком непрацездатності серії АДС № 449636 (а.с. 22).

Згідно листка непрацездатності серії АДС № 295561, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 03 жовтня 2018 року по 21 грудня 2018 року включно, режим - амбулаторний (а.с. 23).

Отже, судом встановлено, що внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 отримала значні ушкодження здоров`я та тривалий час перебувала на лікуванні.

Крім того, як вбачається з Виписки № 9977/1499 із медичної карти стаціонарного хворого, виданої Комунальним закладом «Кам`янська міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради», з 20 серпня 2019 року по 30 серпня 2019 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЗ «Кам`янська міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради» з діагнозом: НЦД за гіпертонічним типом, загострення середньої тяжкості, виражений антено-невротичний синдром, ожиріння І, стеатогепатит з мінімальною активністю (а.с. 107-108).

З Виписки № 9977/1499 із медичної карти стаціонарного хворого, виданої Комунальним закладом «Кам`янська міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради», вбачається, що з 09 вересня 2019 року по 20 вересня 2019 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЗ «Кам`янська міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради» з діагнозом: хронічний панкреатит, загострення з больовим та диспепсичним синдромами, стеатогепатит з мінімальною активністю, НЦД за гіпертонічним типом, виражений антеноневротичний синдром, гострий лівобічний зовнішній отит (а.с. 109-110).

Судом також встановлено, що на момент ДТП, тобто станом на 05 жовтня 2018 року, автомобіль «Мерседес Бенц Спрінтер», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 , належав останньому на праві власності та був перереєстрований на іншу особу 25 січня 2019 року, що вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області № 31/4-4298 від 25 жовтня 2019 року (а.с. 105).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як власника наземного транспортного засобу «Мерседес Бенц Спрінтер», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «УПСК» за договором № АК8068249 від 29.11.2017 року. Зі страхового акта № ОЦ/055/000/19/0008 (аварійний сертифікат), складеного Відділом врегулювання збитків моторних ризиків Департаменту врегулювання збитків Головного офісу ПрАТ «УПСК», вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 05 жовтня 2018 року, була визнана страховим випадком та ОСОБА_1 до виплати було нараховано страхове відшкодування у розмірі 26 393,50 грн., з яких: витрати на лікування потерпілого - 25 136,67 грн., моральна шкода - 1 256,83 грн. (відмітка бухгалтерії про перерахування коштів - 29.04.2020 року) (а.с. 106).

Слід враховувати, що право потерпілого на відшкодування завданої йому шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним, і він вільний у виборі способу захисту цього права.

Позивач ОСОБА_1 обрала спосіб захисту своїх прав, який виразився у безпосередньому зверненні до відповідача ОСОБА_2 , як особи, яка завдала їй моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Системно-правовий аналіз положень ч.ч. 1, 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 ЦК України дає підстави для висновку, що відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки звільняє його від обов`язку відшкодувати моральну шкоду лише в тому випадку, коли шкода заподіяну майну потерпілого.

У випадку ж коли така шкода заподіяна здоров`ю потерпілого, володілець джерела підвищеної небезпеки не звільняється від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця шкода завдана не з його вини.

Під час розгляду справи, належних доказів, у розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (позивача) надано не було, відповідачем не доведена наявність умислу потерпілого або наявність непереборної сили.

Суд не бере до уваги та відхиляє посилання сторони відповідача на положення ст.ст. 1187, 1190 ЦК України, оскілки вони не стосуються предмета позову по справі та ними врегульовані питання відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки та шкоди завданої спільно кількома особами, а для вирішення питання щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки визначально є спеціальна норма Цивільного кодексу України, а саме ч. 2 ст. 1167, яка і повинна бути застосована судом при вирішенні даної справи.

Враховуючи викладене, суд вважає що наявні всі законні підстави для стягнення моральної шкоди безпосередньо з її завдавача, тобто з відповідача по справі - ОСОБА_2 .

Відповідач не заперечував, що саме він керував автомобілем під час події ДТП 05 жовтня 2018 року, внаслідок якої позивачу були заподіяні тілесні ушкодження.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що між діями відповідача та наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді ушкодження здоров`я позивача, є прямий причинний зв`язок.

Виходячи з вищезазначених приписів законодавства суд зазначає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а особою, на якій лежить цивільно-правова відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду, є відповідач по справі ОСОБА_2 як володілець транспортного засобу - джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії якого було завдано шкоду здоров`ю позивача, незалежно від наявності його вини у скоєні ДТП.

При цьому, висновок експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 5/10.1/960 від 26 листопада 2018 року (а.с. 145-149), на який посилається відповідач як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , щодо того, що в умовах даної події водій автомобіля «Шкода Рапід» ОСОБА_1 мала технічну можливість уникнути даної ДТП своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення, не позбавляє позивача права на відшкодування їй відповідачем моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та не виключає цивільно-правову відповідальність відповідача за завдану позивачу моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, суд враховує, що вина відповідача як учасника ДТП, є встановленою, а позивач у настанні даної ДТП винною не визнавалась.

Суд також враховує, що відповідач після події ДТП не надавав позивачу допомогу на лікування, що підтвердила позивач та під час розгляду справи не заперечував відповідач

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, порушився її нормальний ритм життя, вона зазнала душевні страждання та переживання, перенесла нервовий зрив, тривалий час перебувала на лікуванні.

Суд враховує, що внаслідок ДТП яка призвела до триваючого погіршення стану здоров`я позивача вона вимушена була 04 жовтня 2019 року звільнитися з роботи за угодою сторін, на якій пропрацювала тривалий час з 04.08.2008 року (а.с 24-25), мала кар`єрні успіхи та на момент звільнення займала керівну посаду (а.с. 24,129), оскільки погіршення стану її здоров`я призвело до неможливості продовження роботи та виконання трудових обов`язків на належному рівні. Тобто, подія ДТП призвела до зниження ділової репутації позивача, яка вимушена була звільнитися з роботи.

Суд також враховує, що для відновлення рухливості правої руки позивача за рекомендацією лікарів їй потрібна відповідна операція, вартість якої становить 45 890,00 грн. (а.с. 32). Тобто, позивачу для відновлення стану свого здоров`я потрібен значний час та матеріальні затрати на операцію.

При визначенні розміру моральної шкоди слід враховувати, що внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які призвели до тривалого перебування позивача на лікуванні, що вимагало від неї докладати додаткові зусилля для відновлення стану свого здоров`я та нести матеріальні затрати на придбання ліків. Крім того, погіршення стану здоров`я позивача призвело до того, що через значний проміжок часу після ДТП вона вимушена звертатися по медичну допомогу до лікарів та повторно проходити лікування (а.с. 107-110).

Також суд враховує, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Шкода Рапід», номерний знак НОМЕР_2 , який перебував у службовому користуванні позивача, що в свою чергу позбавило позивача можливості використовувати автомобіль за його цільовим призначенням для поїздок до місця роботи, та вимагало від неї докладати додаткових зусиль та зазнавати труднощів для того, щоб достатися до місця роботи у м. Дніпро, оскільки сама позивач проживає у м. Кам`янське.

Особливу увагу слід звернути на те, що внаслідок ушкодження здоров`я позивач була позбавлена повної рухливості своєї правої руки. Для будь-якої людини рухливість його рук має надважливе значення, оскільки така рухливість надає людині можливість у повній мірі реалізовувати як свої повсякденні потреби, так і займатися іншої особливою діяльністю пов`язаною з саморозвитком людини та її уподобаннями (спортом, малюванням, водінням авто, тощо). Позбавлення ж людини такої можливості привносить у її життя ускладнення, труднощі та незручності. Судом було встановлено, що внаслідок отриманих травм станом на день ухвалення рішення рухливість руки позивача у повній мірі не була відновлена.

Суд вважає встановленим той факт, що такі вимушені зміни у житті позивача, які виникли в неї внаслідок ушкодження правої руки, виникли саме внаслідок ДТП, привнесли у життя позивача значні труднощі та ускладнюють її можливість у повній мірі користуватися надважливими органами та частинами тіла з метою задоволення власних потреб.

Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред`явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, а також обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, суд визнає, що заявлена до стягнення позивачем сума моральної шкоди є завищеною, тому враховуючі вимоги розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер завданих позивачу ушкоджень, їх тривалість та обсяг вимушених змін у її повсякденному житті, та обсяг тих зусиль, яких позивачу слід зазнати для відновлення попереднього стану здоров`я, визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок використання відповідачем джерела підвищеної небезпеки у розмірі 150 000,00 грн.

Отже, за таких обставин, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, суд визнає доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, а позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог майнового характеру у розмірі 1 500,00 грн.

На підставі ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень, 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень, 00 копійок) на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 07 грудня 2020 року.

Суддя Д.Л. Черкез