Провадження № 2/641/140/2020 Справа № 641/2891/19
27 лютого 2020 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді- Чайка І.В.,
за участю секретаря Дрокіної С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення
ОСОБА_1 звернулася Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 555 651,23 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят одна) грн. та звернення стягнення на предмет застави. Також позивач просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.
До теперішнього часу ОСОБА_2 не виконав свого зобов`язання за вищевказаним договором- борг не повернув, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.04.2019 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 15.01.2020 року підготовче провадження по справі закрито , та справу призначено до судового розгляду по суті.
Представником позивача до суду подана заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомили та відзиву на позов до суду не надали.
Суд вважає, за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24.11.2017 між ОСОБА_1 , як Позикодавцем, та ОСОБА_2 , як Позичальником, було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Глущенко І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 4759.
Відповідно до п.п. 2, 4 Договору позики факт виконання Позичальником свого обов`язку по поверненню позики підтверджується заявою Позикодавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов;язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов;язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов;язку.
Порушенням зобов;язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов;язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов;язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов&apos;язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов;язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Станом на 09.04.2019 позичальник свої зобов`язання за Договором позики не виконав.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов&apos;язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов&apos;язання, на вимогу кредитора зобов;язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд також приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог про звернення стягнення на предмет застави, виходячи з наступного.
Судом становлено, що 24.11.2017 між ОСОБА_1 , як Заставодержателем та ОСОБА_2 , як Заставодавцем, для забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за Договором позики від 24.11.2017, було укладено Договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Глущенко І.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 4760.
Згідно п. 2 Договору застави, Заставодавець передав Заставодержателю транспортний засіб марки STAS, модель SZ33-6V, 2006 року випуску, тип напівпричіп н/пр-фургон-Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 07.11.2017 року ТСЦ НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 07.11.2017, належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 07.11.2017 ТСЦ 634.
На період дії Договору застави Предмет застави залишається у володінні і користуванні Заставодавця, що було погодженого сторонами у п. 4 Договору застави.
Згідно п. 9 Договору застави, в разі невиконання або неналежного виконання Заставодавцем Основного зобов`язання, Заставодержатель має право на звернення стягнення на заставлене майно.
Пунктом 10.7 Договору застави Заставодавець надав згоду на продаж предмету застави самостійно Заставодержателем або через третіх осіб шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Відповідно до ст. 527 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», застава є способом забезпечення зобов;язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов;язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ч.1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов&apos;язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Згідно ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов;язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов;язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв;язку із пред;явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов&apos;язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.
Таким чином, вимоги про звернення стягнення на предмет застави також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд також вважає обґрунтованими вимоги Позивача про стягнення існуючої заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виходячи з наступного.
Станом на 24.11.2017 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до п. 3 Договору позики, його укладення відбулося за згодою дружини Позичальника ОСОБА_3 , що викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом ХМНО Глущенко І.Ю. 24.11.2017 за реєстровим № 4758.
Також, Договір застави був укладений за згодою дружини ОСОБА_4 , що викладена у заяві від 24.11.2017, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом ХМНО Глущенко І.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 4758, про що зазначено у п. 8 Договорі застави.
Викладені факти свідчать, що грошові кошти отримувались спільно подружжям та для цілей сім`ї.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об;єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Майном, як особливим об;єктом, вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов;язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 61 СК України об;єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім;ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об;єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов;язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім;ї.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім;ї, то цивільні права та обов;язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Наведений правовий висновок викладений Верховний Судом України у постановах від 14.09.2016 у справі № 6-539цс16, від 27.04.2016 у справі № 6-486цс16, у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 713/285/2012.
Щодо вимог Позивача про вилучення у ОСОБА_2 або у будь-якої іншої особи, в чиєму користуванні він перебуває, транспортний засіб, який є предметом застави та передання його ОСОБА_1 на період його реалізації, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.
Позивачем в позовній заяві не зазначено місцезнаходження заставного майна, належних та допустимих доказів на підтвердження перебування заставного майна у володінні конкретної особи до суду не надано.
З урахуванням викладеного, вимоги про вилучення заставного майна у ОСОБА_2 , або у будь-якої іншої особи, в чиєму володінні воно перебуває, задоволенню не підлягають.
Щодо вимог про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
За положенням ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з проведенням експертиз.
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4. ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Договору № 07 про надання правової допомоги від 05 квітня 2019 року та додаткової угоди №1 до договору № 07 від 05.04.2019 року укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , адвокату Розумній О.О. було надано повноваження для надання правової допомоги, та згідно акту приймання-передачі надання послуг №1 до договору про надання правової допомоги №07 від 05.04.2019 року складеного 08.04.2019 року правова допомога була надана щодо підготовки та подання до суду позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики від 24.11.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 4759 та звернення стягнення на заставлене майно.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати до суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, на підтвердження витрат, понесених ОСОБА_1 , судових витрат було надані всі передбачені законом докази, заперечення щодо розміру та розрахунку витрат на правову допомогу з боку відповідачів в матеріалах справи відсутні.
Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 6324,92 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265, 280-283 ЦПК України, суд, -

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 24.11.2017 року, з урахуванням суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в загальному розмірі 555651 грн. 23 коп.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 24.11.2017 року, з урахуванням суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в загальному розмірі 555651 грн. 23 коп., звернути стягнення на предмет застави, а саме на транспортний засіб марки STAS, модель SZ33-6V, 2006 року випуску, тип- напівпричіп г/пр-фургон-Е, номер шасі ( кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 07.11.2017 року НОМЕР_5 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 07.11.2017 року ТСЦ 634 належить ОСОБА_2 , шляхом продажу вказаного транспортного засобу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид рухомого майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час продажу.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3162 грн. 46 коп., з кожного.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг з надання правової допомоги в сумі 6022 грн. 25 коп., з кожного.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони та учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Представник позивача адвокат Розумна Оксана Денисівна, діє на підставі ордеру від 05,04.2019 року та договору про надання правової допомоги від 05.04.2019 року, місце знаходження : АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Повний текст рішення по справі складено 06 березня 2020 року.

Суддя: І. В. Чайка