Номер провадження 2/243/74/2020
Номер справи 243/4051/19
05 березня 2020 року м.Слов?янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
вимоги позивача: про стягнення додаткових витрат на утримання і догляд, відшкодування моральної шкоди,
учасники справи: не з?явились,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. 18 квітня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання і догляд, відшкодування моральної шкоди.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2.Позивач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
3.Позивач ОСОБА_1 надав суду клопотання про витребування доказів у лікувальних закладів м.Слов`янська, до відповідних аптек м.Слов`янська та санаторія, та клопотання про надання безоплатної вторинної правової допомоги.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
4. Ухвалою суду від 25.04.2019 р. по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачу у п?ятнадцятиденний строк подати відзив на позов (а.с.8).
5.Ухвалою суду від 01.08.2019 р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
6.Ухвалою суду від 05.12.2019 р. позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.
7.Ухвалою суду від 24.12.2019 р. по справі призначене підготовче судове засідання, клопотання позивача про витребування доказів та надання безоплатної вторинної правової допомоги залишені без задоволення.
8.Ухвалою суду від 18.02.2020 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
9.Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК України), в судове засідання не з?явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
10.Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом.
11. ОСОБА_1 , 1953 року народження, є особою з другою групою інвалідності безстроково, потребує спеціального медичного догляду, побутового догляду та санаторно-курортного лікування, що підтверджується довідкою МСЕК № 092031 (а.с.3).
12. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію по інвалідності (2 група) довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданим на його ім`я № НОМЕР_1 (серія НОМЕР_2 (а.с.4).
13. Як вбачається зі свідоцтва про народження № НОМЕР_3 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.28).
14. Згідно з висновком Донецької обласної медико-соціальної комісії № 3 від 19.05.1998 р., ОСОБА_1 , 1953 року народження, має хворобу - наслідки повторних черепно-мозкових травм в 1981 р., 1984 р., 1994 р., психоорганічний синдром (основний діагноз). Міститься прямий причинний зв`язок між хворобою та травмами на виробництві, отриманими ОСОБА_1 18.12.1981 р. та 23.09.1984 р., наслідки перенесеної травми голови в травні 1994 р. не вплинули на хвороби, які були. Встановлений ступінь втрати працездатності є результатом сукупності двох виробничих травм, отриманих ОСОБА_1 у 1981 р. та 1984 р. Ступінь втрати працездатності залежить від рівня отриманої ОСОБА_1 медичної допомоги та невиконання рекомендацій і вимог лікарів. За станом здоров`я на 21.02.1995 р. ОСОБА_1 потребує санаторно-курортного лікування, спеціального медичного догляду та побутового догляду (а.с.37-38).
15. 05.03.2018 р. ОСОБА_4 звертався до Слов`янського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на додаткові витрати на лікування та догляд, відшкодування моральної шкоди (справа № 243/1696/18).
16. За відомостями комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Слов`янська" від 14.11.2019 р., наданими на запит суду, ОСОБА_4 знаходиться під наглядом в амбулаторії № 7 з 2013 р. з діагнозами: церебральний атеросклероз, віддалені наслідки гострого порушення мозкового кровообігу у 2008, 2012, 2013, 2015 роках у басейні правої середино-мозкової артерії з лівобічним глибоким геміпарезом переважно лівої руки; постравматична енцефалопатія третього ступеню, синкопальні стани невідомого генезу; хронічне обструктивне захворювання легенів другого ступеню, легенева недостатність другого ступеню; виразкова хвороба дванадцятипалої кишки; атрофія зорового нерву, парез правого ока, ангіопатія сітківки обох очей; віддалені наслідки травми, отриманої 29.03.2005 р. у виді згибательно-розгибательної контрактури правого плечевого суглобу, постравматичного правобічного плечелопаточного периартриту з порушенням функції та больовим синдромом; полікістоз нирок. Хворий ОСОБА_4 потребує постійного прийому лікарських засобів бісопролол, еналаприл, амлодипин, клопідогрель. Ці лікарські засоби отримує за державною програмою "Доступні ліки". Періодично за потребою хворому призначаються інші лікарські засоби. На теперішній час хворому ОСОБА_4 лікар не призначав додаткових медичних процедур (масаж). Додаткове обстеження УЗД, МРТ та ін. лікар призначає у разі потреби, у 2019 р. лікар хворому такі обстеження не призначав. Хворий ОСОБА_4 не надав лікарю індивідуальну програму реабілітації, затверджену МСЕК, тому невідомо рішення МСЕК щодо потреби у санаторно-курортному лікуванні хворого. У разі затвердження індивідуальної програми реабілітації путівку хворому надає центр соціального захисту населення. Рішення про потребу в оперативному лікуванні, протезуванні надають профільні фахівці лікувальних закладів другого рівня під час консультації хворого. ОСОБА_4 не надавав лікарю висновок фахівця про призначення оперативного лікування, про необхідність у слуховому протезуванні, про потребу корекції зору окулярами (а.с.55).
17. За відомостями комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради "Міська клінічна лікарня м.Слов`янськ" від 18.11.2019 р., наданими на запит суду, ОСОБА_4 , 1953 року народження, за місцем проживання знаходиться на обліку у сімейного лікаря, з яким у нього укладено декларацію. До 2012 р. ОСОБА_4 знаходився під наглядом лікаря-невропатолога з приводу повторних черепно-мозкових травм і повторних інсультів. Станом на теперішній час ОСОБА_4 звертається до невропатолога ОСОБА_7 у телефонному режимі. За висновком МСЕК, який знаходиться у хворого на руках, він потребує лікувального масажу 2 рази на рік, МРТ - 1 раз у 2 роки, санаторно-курортного лікування у місцевих санаторіях 1 раз на 2 роки. В реєстратурі консультативної поліклініки міститься амбулаторна картка ОСОБА_4 , оформлена 26.12.2013 р., коли він звертався до лікаря-онколога з приводу ліпоми шкіри лоба, інших відвідувань спеціаліста з 2013 р. по теперішній час не було зареєстровано (а.с.56).
18. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 10.04.2019 р., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив ім`я на ОСОБА_1 , про що 10 квітня 2019 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис № 10 (а.с.69).
19. Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.71).
V. Оцінка суду.
21.Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Однією з основних цілей регулювання сімейних відносин, відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України, є утвердження почуття обов`язку перед батьками.
22.Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206).
23.Положенням ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Окрім того, ст.203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
24.Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 212/1055/18.
25.Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
26.Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Виникнення цього обов`язку пов`язано з особливими обставинами - зокрема, тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю батьків. Такі додаткові витрати є різновидом аліментних платежів.
27.У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).
28.Під час судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, тобто є непрацездатним. В той час як положенням ч.1 ст.202 СК України на позивача покладається обов`язок не лише доведення факту його непрацездатності, але й факту його потреби в наданні матеріальної допомоги. Позивачем на підтвердження своїх доводів в цій частині суду доказів не надано, клопотань про витребування таких доказів не заявлено, попри надання судом позивачу відповідного роз`яснення (а.с.79, 84). Потреба у матеріальній допомозі має бути визначена судом з урахуванням наданих позивачем відомостей про його дохід, розмір пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у нього майна, що може приносити дохід, тощо. Позивачем же суду надано лише докази про його стан здоров`я та вартість путівки до санаторію, в той час як жодним чином не доведено, що позивач за своїм матеріальним станом не спроможний самостійно сплачувати лікування.
29.Так, судом враховується, що за відомостями КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Слов`янська" ОСОБА_8 перебуває на диспансерному обліку та потребує постійного прийому лікарських засобів бісопролол, еналаприл, амлодипин, клопідогрель, які отримує за державною програмою "Достіпні ліки", тобто, безкоштовно. Періодично за потребою хворому ОСОБА_9 призначаються інші лікарські засоби. На час надання відомостей (14.11.2019 р.) лікар не призначав додаткових медичних процедур (масаж), додаткові обстеження УЗД, МРТ та інші лікар призначає у разі потреби, у 2019 р. лікар таких обстежень не призначав. Оскільки ОСОБА_9 не надав лікарю індивідуальну програму реабілітації, рішення МСЕК щодо потреби у санаторно-курортному лікуванні невідомо, але у разі затвердження індивідуальної програми реабілітації путівку ОСОБА_9 надасть центр соціального захисту населення, тобто, безкоштовно. Таким чином, за відомостями цієї лікувальної установи ОСОБА_10 жодних систематичних додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом, не несе.
30.За відомостями КНП "Міська клінічна лікарня м.Слов`янська" ОСОБА_9 востаннє звертався до лікаря цієї установи 26.12.2013 р., інших відвідувань спеціалістів зафіксовано не було. За висновком МСЕК, який перебуває у ОСОБА_9 , він потребує лікувального масажу 2 рази на рік, обстеження МРТ 1 раз у 2 роки та санаторно-курортного лікування у місцевих санаторіях 1 раз на 2 роки. Таким чином, і з відповіді цієї лікувальної установи неможливо зробити висновок, що ОСОБА_9 несе систематичні витрати на лікування та догляд, які до того ж не здатний забезпечити самостійно.
31.Проаналізувавши обставини, викладені у позовній заяві, суд приходить до переконання, що позивач, попри посилання в уточненій позовній заяві на положення ст.ст.202, 203 СК України, фактично звернувся з цим позовом до суду на підставі ст.206 СК України, оскільки його вимогами є стягнення витрат на лікування та догляд непрацездатного батька, можливість стягнення яких і передбачена ст.206 СК України.
32.Конструкція норми ст.206 СК України передбачає дві обов`язкові умови для можливості її застосування: 1) наявність у батька, матері тяжкої хвороби або інвалідності; 2)наявність у дитини достатнього доходу (заробітку). І лише за сукупності цих двох юридичних фактів, у виняткових випадках суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними. Як було зазначено вище, позивачем доведено, що він є непрацездатним, а саме особою з інвалідністю. Однак, жодних допустимих доказів як про наявність доходу у відповідача, так і про його достатність, позивачем суду не надано. Слід зазначити, що положенням ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тому допустимим доказом на підтвердження наявності доходу у відповідача та його розміру є лише письмові докази - відповідні довідки із зазначенням періодично нарахованих сум доходу (заробітку). Показання свідків в даному випадку не можуть бути допустимими доказами для підтвердження наявності та розміру доходу відповідача, тому судом клопотання про допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 було відхилено.
33.З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що попри відсутність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати батька та обов`язку брати участь у додаткових витрат відповідно до ч.1 ст.204 СК України, хоча позивачем і доведено, що він є непрацездатним батьком відповідача, однак, підстав для стягнення з відповідача витрат на лікування і догляд позивача немає, оскільки позивачем не надано суду доказів ані на підтвердження розміру його доходу (пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у нього майна, що може приносити дохід, тощо), ані на підтвердження наявності та розміру доходу відповідача, ані на підтвердження розміру та виду його витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом. За наведених обставин суд позбавлений можливості встановити, які саме витрати на лікування та догляд несе позивач та в якому розмірі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що лікарські засоби, які позивач має приймати постійно, він отримує безкоштовно за державною програмою "Доступні ліки", а санаторно-курортне лікування йому забезпечується управлінням соціального захисту населення за потребою. Окрім того, позивачем не зазначено, чи стягуються за рішенням суду з відповідача аліменти на його утримання, чи сплачуються вони, чи приймає участь інший син позивача ОСОБА_5 у витратах на лікування та догляд позивача і якщо так, то в якому саме розмірі. Отже, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
34.Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України). Оскільки судом ухвалено рішення про відмову у стягненні з відповідача витрат на утримання та догляд позивача за їх недоведеністю, тобто доказів про порушення права позивача суду не надано, суд приходить до переконання про відсутність спричиненої моральної шкоди позивачу, тому і в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
35. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
36. Позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судові витрати з урахуванням відмови у позові слід віднести на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 202-206 Сімейного кодексу України, суд,
1. Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на утримання і догляд, відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.
Суддя
Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв