Справа № 505/3061/17
Провадження № 2/505/127/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2020 року Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Павловської Г.В.

при секретарі Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом право приватної власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Нагірне Красноокннського району Одеської області у віці 69 років помер його батько - ОСОБА_3 . Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна - житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Крім нього, спадкоємцем першої черги по закону є дочка померлого, і його сестра ОСОБА_2 . На сімейній нараді ними було погоджено питання про юридичне оформлення права на спадкове майно тільки на його ім`я. Саме тому, відповідач ОСОБА_2 до цього часу не звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину і наміру це зробити не має. До складу будинковолодіння, яке є спадковим майном, належать: житловий будинок занесений до технічного паспорту під літ. А загальною площею 53,1 кв.м., прибудова до нього під літ. al, сараї літ. В,Г, навіс літ. Д, убиральня літ. Е, колонка питна І, ворота, огорожа №№ 2,3,4.

Позивач зазначив, що 04 жовтня 1956 року на підставі рішення міськвиконкому Котовської міської ради про відвід земельної ділянки з ОСОБА_3 був укладений договір про надання йому земельної ділянки, площею 574 кв.м. (згодом вона була зменшена до 560 кв.м.) для будівництва індивідуального житлового будинку.

Згідно з повідомлення КП «Інвентарізатор» домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстроване на праві приватної власності за батьком, ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного договору, посвідченого нотаріально та акту введення в експлуатацію. Право власності зареєстровано в реєстровій книзі № 100 р.№ 4862.

З часу закінчення будівництва будинку він постійно використовується членами його родини в якості житла, його технічні характеристики відповідають будівельним нормам. Під час підготовки виготовлення технічного паспорту ніяких застережень щодо технічного стану об`єкта нерухомості спеціалістами КП «Інвентаризатор» заявлено не було. Діюча на час виникнення прав власності Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31.08.1966 р. не передбачала здачу будинків і домоволодінь у межах міст і селищ в експлуатацію.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалась підзаконними нормативними актами, які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на ці об`єкти не залежало від державної реєстрації. Отже, у разі її відсутності створене та оформлене в передбаченому законом порядку нерухоме майно до часу набрання чинності ЦК за згаданим Законом від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" може бути оформлене спадкоємцями, які прийняли спадщину. До нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину він не звертався по причині відсутності у його батька ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на нерухоме майно - житловий будинок. Тому, він змушений із вказаним позовом звернутись до суду.

Ухвалою суду від 23.01.2020 року суддею Павловською Г.В. справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилась. Надала заяву, про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала у повному обсязі не заперечувала проти їх задоволення.

Відповідно до ч.3 ст .211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідност.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років в с. Нагірне, Красноокнянського району Одеської області помер ОСОБА_3 , актовий запис №15, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №9 від 06 вересня 2013 року.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 заповіт не складав, тому успадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, має здійснюватись за законом.

Позивач є сином спадкодавця ОСОБА_3 , факт перебування позивача у родинних відносинах з померлим встановлений рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2013 року, справа №505/407/13 та відповідно є спадкоємцем першої черги за законом.

Крім позивача, спадкоємцем першої черги за законом є також донька померлого, відповідачка ОСОБА_2 , проте, остання не має наміру звертатись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та не заперечує щодо оформлення спадщини позивачем.

Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 4 жовтня 1956 року, рішенням виконкому №84 від 27 серпня 1956 року про відвід земельної ділянки на праві безстрокового користування, ОСОБА_3 була надана земельна ділянка площею 574 кв.м., для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Котовською державною нотаріальною конторою 19.10.1956 року, р.№4173.

Відповіддю КП «Інвентарізатор» повідомлено, що згідно даних оперативного архівосховища підприємства та книг державної реєстрації прав власності на нерухоме майно фізичних осіб станом на 31.12.2012 року домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі договору про надання про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Котовською державною нотаріальною конторою 19.10.1956 року, р.№4173 та акту введення в експлуатацію. Затвердженого рішенням виконкому Котовської міської ради депутатів трудящих 28.03.1961 р.№65, право власності зареєстроване в реєстровій кн..№100 р.№4862.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (лист ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Таким чином, реєстрація КП «Інвентаризатор» за ОСОБА_3 права власності на за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору про надання про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Котовською державною нотаріальною конторою 19.10.1956 року, р.№4173, не суперечило чинному на той час законодавству.

Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в тому числі на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою, а це значить, що це дає право особі довести це право у судовому порядку.

Зазначені вище письмові документи свідчать, що будівництво здійснювалось у відповідності із законом, яке діяло на час проведення такого, будівництво завершене і фактично у Спадкодавця виникло право власності на будинок після внесення реєстрації в КП «Інвентаризатор».

Таким чином, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 був набутий у власність ОСОБА_3 у встановленому на той час порядку.

Згідно ч.1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 в силу ст. 531 ЦК України (в редакції 1963 року), шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою голови квартального комітету №15 від 18.06.2018 року, згідно якої ОСОБА_1 , 1961 року народження дійсно проживав з 2000 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в с.Глибочок Подільського району Одеської області.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.12.2008 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 78 років в с.Ананьїв, третя дільниця Одеської області померла мати позивача ОСОБА_4 , актовий запис №550.

Згідно відповіді Шостої одеської державної нотаріальної контори №1378/01-16 від 05.04.2018 року, повідомлено, що після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не заводилась.

Згідно відповіді Шостої одеської державної нотаріальної контори №2193/01-16 від 04.06.2018 року, повідомлено, що після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкова справа не заводилась.

Нотаріальна контора не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в зв`язку з тим, що згідно Закону України «Про нотаріат» та Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5 від 22 лютого 2012 року, однією з умов видачі свідоцтва є необхідність надання правовстановлюючого документа на нерухоме майно та його реєстрація в реєстрі прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу свідоцтво про право власності на нерухоме майно позбавляє його права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Відповідно суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.524,529,548, 549 ЦК України (в ред. 1963 року), суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом право приватної власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Г.В.Павловська

Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.