Справа № 946/9092/19
Провадження № 2/946/8/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Тюміній О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд дійсним договір купівлі-продажу 5/9 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений на Одеській товарній біржі 31.10.2000 року, зареєстрований за №5898, між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 5/9 частин житлового будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що 31.10.2000 року між нею та ОСОБА_2 та неповнолітньою ОСОБА_3 був укладений договір за №5898 купівлі-продажу нерухомого майна 5/9 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . Укладений між сторонами угоди договір зареєстрований Одеською товарною біржею. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами угоди були виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений ними в повному обсязі, про що свідчить п.5 договору, на виконання умов укладеного договору, ними проведено реєстрацію договору, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Договір нотаріально не посвідчений. Позивач відкрито володіє та користується житлом, проте фактично являючись власником житла, вона позбавлена можливості розпоряджатися ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, в зв`язку з чим змушена звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, надали до суду письмову заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі та розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно договору від 31.10.2000 року за № 5898 купівлі-продажу нерухомого майна 5/9 частин житлового будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , діюча також і інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , продали, а ОСОБА_1 купила 5/9 частин житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Укладений між сторонами угоди договір, зареєстрований Одеською товарною біржею 31.10.2000 року за № 5898. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами угоди були виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений ними в повному обсязі, про що свідчить п.5 договору, у виконання умов укладеного договору ними проведено реєстрацію договору, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічна документація на придбане нерухоме майно. З моменту придбання нерухомого майна вони відкрито володіють та користуються ним.

Правові підстави для реєстрації вказаної угоди підтверджені також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №199207944 від 06.02.2020 року.

На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований.

Відповідно до ст.ст. 128, 224, 227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час виникнення правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.

Згідно ст.ст. 328, 334, 655, 657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно ст.15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.

Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею».

При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація за ОСОБА_1 права власності на 5/9 частин житлового будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 , здійснена відповідно до діючого на той час законодавства.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З оглядом на вищевказане, та з огляду на те, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, вищевказаний договір є дійсним та право власності таким чином за ОСОБА_1 встановлюється відповідно ст.328 ЦК України.

Враховуючи викладене, на думку суду обґрунтованими є посилання позивачів на дійсність договору купівлі-продажу нерухомого майна та правомірними є вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу 5/9 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладеного на Одеській товарній біржі 31.10.2000 року, зареєстрованого за №5898, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз`яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 5/9 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений на Одеській товарній біржі 31.10.2000 року, зареєстрований за №5898, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/9 частин житлового будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: А.С.Адамов