Справа № 202/6223/20
Провадження № 4-с/202/37/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2020 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.Ю., представника боржника ОСОБА_1 , державного виконавця Волошин О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23.03.2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (заінтересована особа ОСОБА_3 ), -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду через свого представника зі скаргою на рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, ОСОБА_2 зазначає, що на підставі виконавчого листа № 202/4746/15-ц, виданого 25.03.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, 6 квітня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 50730816, у рамках якого 23 березня 2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коваленком М.С. була винесена постанова про тимчасове обмеження його як боржника у праві виїзду за межі України. Таке рішення державного виконавця обґрунтоване тим, що відповідно до розрахунку заборгованості сукупний розмір заборгованості по аліментам становить 58082,63 грн., що перевищує суму платежів за шість місяців. З рішенням державного виконавця не згодний, так як сума заборгованості розрахована за період з травня 2015 року по лютий 2018 року. При цьому державним виконавцем не було враховано, що за період з травня 2015 року по березень 2016 року включно ним були сплачені аліменти повністю, що підтверджується заявою стягувача ОСОБА_3 від 5 квітня 2016 року. Отже, заборгованість у розмірі 11192 грн. нарахована безпідставно. Крім того, державним виконавцем не враховано, а стягувачем приховано, що переказами з Ізраїлю ОСОБА_2 сплачені аліменти на загальну суму 42886 грн. Таким чином, реальна сума заборгованості по аліментам становить 4003,73 грн., що менше, ніж сума платежів за шість місяців. З огляду на викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

За цих підстав ОСОБА_2 в особі свого представника просить визнати рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коваленка М.С., яке оформлене постановою про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України від 23 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 50730816, неправомірним і зобов`язати уповноважену особу Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати її.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Чебикін С.В. скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні в повному обсязі. Просив врахувати практику Верховного Суду, відповідно до якої тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має бути співмірним із метою його застосування.

Державний виконавець Волошин О.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на те, що рішення державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон є законним, відомості щодо здійснення боржником грошових переказів стягувачу у рахунок сплати аліментів державному виконавцю не надавалися. Отже, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів перевищує суму платежів за шість місяців.

Стягувач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час і місце розгляду скарги.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши в судовому засіданні матеріали скарги та безпосередньо матеріали виконавчого провадження, надані державним виконавцем, суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавчий лист № 202/4746/15-ц, виданий 25.03.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (виконавче провадження № 50730816).

У даному виконавчому провадженні 23 березня 2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області була винесена постанова про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанова державного виконавця мотивована тим, що сукупний розмір заборгованості по аліментам становить 58082,63 грн.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" також передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У своїй скарзі на рішення державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, боржник в особі свого представника посилається на те, що державним виконавцем безпідставно не було взято до уваги нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 від 5 квітня 2016 року про те, що ОСОБА_2 не має неврегульованих аліментних, договірних та інших невиконаних зобов`язань, а також здійснення з республіки Ізраїль переказів на ім`я ОСОБА_3 на загальну суму 42886 грн., у зв`язку з чим постанова державного виконавця є незаконною.

Однак повністю погодитися з доводами, викладеними у скарзі, суд не може з огляду на таке:

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Згідно з частиною 8 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічні норми були визначені в статті 74 Закону України "Про виконавче провадження"№ 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, який діяв до 05.10.2016 року.

Відповідно до пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 3 статті 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що державний виконавець обчислює розмір заборгованість зі сплати аліментів щомісяця в розмірі, визначеному виконавчим документом.

В разі виникнення між учасниками виконавчого провадження спору щодо розміру заборгованості за аліментами, такий спір вирішується за заявою заінтересованої особи судом, який має визначити розмір заборгованості зі сплати аліментів.

При цьому частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови, що оскаржується боржником) визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить, зокрема, вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, при винесенні 23 березня 2018 року відносно боржника ОСОБА_2 постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, державний виконавець виходив із наявності заборгованості по сплаті аліментів за період з травня 2015 року по лютий 2018 року включно в загальній сумі 58082, 63 грн.

На переконання суду, боржником належних та допустимих доказів щодо незаконності цієї постанови державного виконавця не надано.

Суд враховує, що в матеріалах виконавчого провадження дійсно наявна нотаріально посвідчена заява стягувача ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 не має неврегульованих аліментних, договірних та інших невиконаних зобов`язань.

Між тим, зазначене не спростовує наявність у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів, сукупний розмір якої на час винесення державним виконавцем постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон перевищував суму аліментних платежів за шість місяців.

Доводи про те, що ОСОБА_2 в період з 15.05.2017 року по 14.02.2018 року були здійснені перекази на ім`я ОСОБА_3 на загальну суму 42886 грн. не спростовують законність постанови державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, оскільки відповідно до матеріалів виконавчого провадження відомості щодо переказів грошових коштів державному виконавцю сторонами виконавчого провадження не подавалися, що не заперечувалося представником ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Крім того, суд звертає увагу, що долучені до матеріалів скарги платіжні документи про здійснення переказів складені на іноземній мові та не містять призначення платежів.

В свою чергу як матеріали виконавчого провадження, так і матеріали скарги не містять позиції стягувача щодо одержання нею сум переказів в якості аліментів.

Таким чином, з огляду на неподання боржником державному виконавцю доказів сплати аліментів та відсутності заборгованості станом на час винесення постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон від 23.03.2018 року, об`єктивних підстав вважати вказану постанову незаконною в суду немає.

Суд вважає, що за встановлених обставин у разі наявності між сторонами виконавчого провадження спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, розмір такої заборгованості може бути визначений судом за позовом боржника, так як розглядаючи скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має лише перевірити чи були оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені відповідно до закону та в межах наданих повноважень.

Враховуючи, що в судовому засіданні неправомірність постанови державного виконавця невстановлена, суд вважає, що підстави для скасування цієї постанови відсутні та у задоволенні скарги слід відмовити.

Посилання представника боржника в судовому засіданні щодо невиправданості обмеження права боржника на свободу пересування суд не може взяти до уваги, оскільки боржником не надано належних доказів на підтвердження відсутності заборгованості по аліментам, а тому застосоване обмеження відповідає вимогам закону.

При цьому суд відзначає, що боржник не позбавлений можливості подати державному виконавцю відповідні докази сплати аліментів та відсутності заборгованості, а у випадку наявності спору щодо розміру заборгованості по аліментам звернутися до стягувача з позовом щодо визначення її розміру.

Керуючись ст. ст. 450-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23.03.2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (заінтересована особа ОСОБА_3 ) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко