ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5406/19 Номер провадження 22-ц/814/658/20Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 грудня 2019 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області про встановлення факту, що має юридичне значення та відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою до Новоукраїнської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та відшкодування збитків. В поданій заяві прохала: встановити факт, що в рішенні Новоукраїнської міської ради №81 від 24.04.2003 року «Про надання дозволу громадянці ОСОБА_1 на зміну статусу частини адміністративного приміщення бувшої пошти по АДРЕСА_1 » слід правильно читати «цегловий житловий будинок з підвалом по АДРЕСА_1 » замість «цегловий житловий будинок по АДРЕСА_1 »; зобов`язати відповідача Новоукраїнську міську раду відшкодувати кошти за висновок експерта №1679, 1680 судової технічно-будівельної експертизи розміром 3000 грн. в місячний термін з дня вступу судового рішення в закону силу і прозвітувати до суду про виконання судового рішення.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоукраїнської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та відшкодування збитків.

З даною ухвалою суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на неї апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 грудня 2019 року, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На момент розгляду справи були присутні апелянт, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.п. 3.4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суб`єкта владних, та звернулась до суду за захистом свої прав, що вказує на наявність публічно-правового спору між позивачем та відповідачем Новоукраїнською міською радою. Тому, прийшов до висновку, що вказаний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, заявнику належить відмовити у відкритті провадження у справі, що не позбавляє його права звернутися до суду у порядку адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, та вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм чинного цивільно-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно зі статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою до Новоукраїнської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та відшкодування збитків. В якій прохала: встановити факт, що в рішенні Новоукраїнської міської ради №81 від 24.04.2003 року «Про надання дозволу громадянці ОСОБА_1 на зміну статусу частини адміністративного приміщення бувшої пошти по АДРЕСА_1 » слід правильно читати «цегловий житловий будинок з підвалом по АДРЕСА_1 » замість «цегловий житловий будинок по АДРЕСА_1 »; зобов`язати відповідача Новоукраїнську міську раду відшкодувати кошти за висновок експерта №1679, 1680 судової технічно-будівельної експертизи розміром 3000 грн. в місячний термін з дня вступу судового рішення в закону силу і прозвітувати до суду про виконання судового рішення.

Підставою звернення до суду стало не оскарження рішення нормативно-правового акту суб`єктів владних повноважень чи індивідуальний акт, а усунення перешкод у оформлені права власності на належне їй нерухоме майно, яке на її погляд можливо здійснити лише шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що рішення відповідача стосується не тільки самого будинку, ай господарських приміщень біля нього.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема : спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України в редакції від 03 жовтня 2017 року, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, колегія судді вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У справі «Беллет проти Франції» (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі позбавив позивача права на справедливий та своєчасний розгляд справи за його позовною заявою та практично обмежив доступ до правосуддя, що є порушенням вимогст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, доводи апелянта є обґрунтованими. Допущення зазначених порушень процесуальних норм призвело до необґрунтованого припинення розгляду позову та створення перешкод для захисту порушених прав позивача у спосіб передбачений законом.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 грудня 2019 року та направлення справи до суду першої для продовження розгляду.

Крім того, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року відстрочено скаржнику сплату судового збору до розгляду судом апеляційної скарги. Разом з тим, оскільки вимоги викладені в апеляційній скарзі, визнані судом обґрунтованими, судові витрати у розмірі 420,40 грн слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 374, ст. 379, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 грудня 2019 року скасувати, матеріали справи повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 06 березня 2020 року.

Головуючий: ____________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ О.О. Панченко________________ В.П. Пікуль