провадження № 22-ц/824/3692/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», поданою представником - Коваль Л.Л., на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року про залишення без розгляду позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «ТММ-БУДКОМПЛЕКТ», ТОВ Фірма «Т.М.М.», ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «ТММ-БУДКОМПЛЕКТ», ТОВ Фірма «Т.М.М.», ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31.10.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року позовну заяву ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , треті особи ТОВ «ТММ-БУДКОМПЛЕКТ», ТОВ Фірма «Т.М.М.», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без руху на підставі п. 11 ст. 187 ЦПК України.

Підставою для залишення позовної заяви без руху було те, що зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтувався на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов, а тому позивач повинен доплатити судовий збір в розмірі 185 163,36 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року залишено без розгляду позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , треті особи ТОВ «ТММ-БУДКОМПЛЕКТ», ТОВ Фірма «Т.М.М.», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ч. 13 ст. 187 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою, ПАТ «Родовід Банк», через представника - Коваль Л.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просило скасувати ухвалу та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому, апелянт зазначає, що судом порушено принцип правової визначеності, оскільки ухвалою суду від 31.10.2018 року відкрито провадження по справі, після чого позовну заяву залишено без руху. Вказує, що позов про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, так як така вона пред`явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов`язання. Вважає, що повторна сплата судового збору, при розгляді вимог, які заявлені до різних учасників правовідносин, що випливають з однієї підстави є перешкодою у доступі до правосуддя.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

11.02.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником, ОСОБА_3 , згідно якого відповідач не погоджується з доводами та висновками викладеними у апеляційній скарзі, вважає їх не обґрунтованими, та такими, що суперечать ЗУ «Про судовий збір» та практиці Верховного Суду, тому, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Зазначає, що судом не порушено принцип правової визначеності, а вірно застосовано ст. 185 ЦПК України та практику Верховного Суду до спірних правовідносин. Звертає увагу на те, що судова практика про необхідність сплати судового збору за подачу позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки як за вимогу майнового характеру є усталеною.

21.02.2020 року до суду надійшов відзив ТОВ Фірма «Т.М.М.», поданий представником, Саєнко Ю.М., згідно якого представник просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Посилаючись на практику Верховного Суду зазначив, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивач, на задоволення яких спрямований позов.

В судовому засіданні представник ПАТ «Родовід Банк», Коваль Л.Л. просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу для продовження розгляду.

Представник ОСОБА_1 , адвокат - Столярчук І.В., в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Залишаючи позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , треті особи ТОВ «ТММ-БУДКОМПЛЕКТ», ТОВ Фірма «Т.М.М.», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки без розгляду місцевий суд посилався ч. 13 ст. 187 ЦПК України, вважаючи, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк визначений судом, а саме, не доплатив судовий збір у визначеному судом розмірі.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року позовну заяву ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , треті особи ТОВ «ТММ-БУДКОМПЛЕКТ», ТОВ Фірма «Т.М.М.», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без руху на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України.

Підставою для залишення позовної заяви без руху стало те, що зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтувався на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, і наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов. Суд першої інстанції виходив з того, що позивачу необхідно було доплатити судовий збір в сумі 185 163,36 грн. на рахунок зазначений в ухвалі суду від 04.11.2019 року.

Позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, тому позовну заяву на підставі ч. 13 ст. 187 ЦПК України було залишено без розгляду.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції встановлено, що при подачі до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. як за вимоги немайнового характеру.

Відповідно до змісту частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

За пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

За статтею 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки; у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки; у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік; у позовах про припинення платежів або видач - сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік; у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Таким чином, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 307/23/18 та правовим висновком зробленим Великою Палатою Верховного Суду, що викладений в постанові від 26.02.2019 року у справі №907/9/17 провадження №12-76гс18.

Отже, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на п. 2 ч. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», оскільки вказані положення суперечать висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №907/9/17 та не свідчить про подвійне стягнення судового збору та про те, що за подання позовної заяви повинен сплачувати судовий збір як за вимогу немайнового характеру.

Щодо доводів позивача про порушення принципу правової визначеної, то колегія суддів вважає їх не обґрунтованими та такими, що суперечать положенням ст. 185 ЦПК України, яка передбачає право суду виявити недоліки позовної заяви та залишити її без руху після відкриття провадження по справі, не скасовуючи власні рішення та не ставлячи під сумнів висновки, які викладені в судових рішеннях.

У зв`язку з наведеним, залишення позовної заяви без розгляду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», подану представником - Коваль Л.Л., залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова