Справа № 585/1875/19
Номер провадження 22-ц/816/374/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Орлова І.В.,

суддів: Криворотенка В.І., Собини О.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2019 року (суддя Шульга В.О., повне рішення складене 26 листопада 2019 року) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

18 травня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 120107,67 гривень заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 вересня 2011 року відповідачка з метою отримання 4800 гривень кредитного ліміту на картковий рахунок звернулась до банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Скориставшись кредитними коштами, позичальниця не виконала зобов`язання із вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 28 лютого 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 120107,67 гривень, яка складається з 4352,46 гривень боргу по кредиту та 115755,21 гривень боргу по процентам за користування кредитом.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 4352,46 гривень заборгованості за кредитним договором б/н від 02 вересня 2011 року та 57,63 гривень судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині незадоволених вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позичальниця, підписавши Анкету-заяву, визнала факт укладення кредитного договору та погодилась з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості, а тому відсутність підпису боржниці у Тарифах, Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що відповідачка не була ознайомлена з ними. Умови кредитного договору позичальниця не оспорювала, згоду на укладення договору не відкликала. На думку заявника апеляційної скарги, розрахунком заборгованості доведено всі складові кредитного боргу. Позивач вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, так як в матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення відповідачки проти позовних вимог. Відмовивши у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача боргу по тілу кредиту не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд з доводами апеляційної скарги не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 вересня 2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначена згода позичальниці, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Підписом у Анкеті-заяві відповідачка також засвідчила, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с. 8).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які відповідачкою не підписані (а.с. 9, 10-33).

Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 02 вересня 2011 року станом на 28 лютого 2019 року становить 120107,67 гривень та складається з 4352,46 гривень боргу по кредиту та 115755,21 гривень боргу по процентам за користування кредитом (а.с. 6-7).

Випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2011 року по 03 вересня 2019 року підтверджується рух коштів за кредитними картками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , а саме: використання та повернення кредитних коштів шляхом готівкового та безготівкового розрахунку (а.с. 76-79).

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 03 вересня 2019 року ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № б/н від 02 вересня 2011 року отримала кредитні картки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 , а остання видана позичальниці картка діяла до березня 2017 року (а.с. 81).

Доказів на підтвердження того, що 02 вересня 2011 року, тобто у день підписання позичальницею Анкети-заяви чи у будь-який інший день після підписання анкети-заяви відповідачка отримала від банку будь-яку з вказаних вище кредитних карток (№ НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 ) матеріали справи не містять. У анкеті-заяві також відсутня інформація про отримання ОСОБА_1 будь-якої з вказаних кредитних карток.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення боргу по процентам, суд першої інстанції виходив з того, що у Анкеті-заяві позичальниці відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. Також суд вказав, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме з вказаними документами відповідачка ознайомилась, розуміла їх зміст і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог банку про стягнення боргу по процентам за користування кредитом правильними з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції враховував висновки щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини у даній справі, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Так, судом правильно встановлено, що у Анкеті-заяві позичальниці від 02 вересня 2011 року процентна ставка не зазначена, тобто сторонами кредитного договору плата за користування кредитом у виді процентів не обумовлена, а доказів на підтвердження зворотного позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані. Зокрема, не доведено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними у момент підписання Анкети-заяви.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з позовом. Позивач не надав суду доказів, що редакція Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку діяла на момент підписання Анкети-заяви позичальницею.

Отже, за відсутності конкретних запропонованих відповідачці Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відсутності у підписаній відповідачкою Анкеті-заяві умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладення з відповідачкою кредитного договору.

У зв`язку з викладеним, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення боргу по процентам.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення заявником норм процесуального закону.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Решта доводів скарги щодо грубого порушення судом основоположних норм банківського кредитування, фінансової стабільності банку предмету спору не стосуються, а тому не розглядаються.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного тексту постанови 05 березня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: В.І.Криворотенко

О.І.Собина