П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

за участі секретаря Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 жовтня 2019 року (головуючий суддя Данко В.Й., повний текст рішення складено 31.10.2019) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року АТ КБ «Приват Банк» (далі Банк) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно заяви б/н від 19.03.2014 ОСОБА_1 отримав від Банку кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 22.07.2019 Банк нарахував йому заборгованість у розмірі 99 501,56 грн, з яких 25 421,33 грн заборгованість за тілом кредиту; 30 010,24 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 38 155,63 грн пеня за прострочене зобов`язання; 700,00 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафи згідно пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 4714,36 грн штраф (процентна складова).

Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 99 501,56 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2019 позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 15 000 грн та 1921 грн сплаченого судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, Банк оскаржив його в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини боргу за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, пені та штрафів. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення таких вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір між ОСОБА_1 та Банком було укладено у встановленому законом порядку, шляхом приєднання; договір є обов`язковим до виконання; відсутність підпису відповідача на тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладення договору; позивач виконав свої зобов`язання по договору, а відповідач, у зв`язку з порушенням ним зобов`язань по договору, повинен сплатити тіло кредиту, прострочене тіло кредиту та неустойку; суд першої інстанції належним чином не мотивував відмову у стягненні частини боргу за частиною тіла кредиту та простроченого тіла кредиту, безпідставно відмовив у стягненні неустойки. Зазначає, що сума, яку Банк просить стягнути, належним чином обґрунтована та підтверджена розрахунком заборгованості, а сторонами було погоджено всі істотні умови договору, у тому числі щодо сплати пені та штрафів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вказує, що з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не знайомився, не підписував, а з огляду на їх мінливий характер через внесення змін Банком в односторонньому порядку, такі не можна вважати складовою кредитного договору.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу в частині тіла кредиту, простроченого тіла кредиту та неустойки (пеня, штраф), тому відповідно до ст. 367 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву б/н від 19.03.2014 про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку (а.с. 7).

У цій анкеті-заяві зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає між ОСОБА_1 і Банком договір про надання банківських послуг.

В анкеті-заяві вказано, що ОСОБА_1 ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. Також зазначено, що примірник договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 згоден отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua.

Банк у позовній заяві стверджував, що згідно вказаної заяви ОСОБА_1 отримав 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.

ОСОБА_1 обставину щодо отримання ним 15000 грн визнав.

До позовної заяви Банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» (а.с.8); додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-49).

Згідно з наданим Банком розрахунком станом на 22.07.2019 Банк нарахував заборгованість у розмірі 99 501,56 грн, з яких 25 421,33 грн заборгованість за тілом кредиту; 30 010,24 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 38 155,63 грн пеня за прострочене зобов`язання; 700,00 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн штраф (фіксована частина), 4714,36 грн штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги, просив стягнути тіло кредиту, прострочене тіло кредиту, а також неустойку: пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

При цьому Банк не заявляв вимог про стягнення відсотків.

Апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення частини тіла кредиту, простроченого тіла кредиту, а також неустойки.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача тіла кредиту в загальній сумі 55431,57 грн, яку утворюють нараховані Банком суми 25 421,33 грн за тілом кредиту, та 30 010,24 грн за простроченим тілом кредиту.

Відповідачем визнається, що ним було отримано кредит в сумі 15000 грн відповідно до кредитного ліміту, зазначеного у анкеті-заяві. Представник Банку в судовому засіданні апеляційного суду зазначала, що суму, яка перевищує такий кредитний ліміт, становлять кошти, отримані відповідачем за супутні послуги, які надає Банк оплата частинами, миттєва розстрочка, і Умовами та правилами передбачено, що такі кошти приєднуються до суми заборгованості. Проте матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів отримання відповідачем будь-яких супутніх послуг та видачі Банком і отримання відповідачем коштів в розмірі більшому, ніж 15000 грн.

В частині вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 30010,24 грн. слід зазначити наступне.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України до обов`язків позичальника за кредитним договором входить повернення одержаних коштів та сплата платежів, встановлених як винагорода кредитора за надання цих коштів, зокрема, відсотків за користування кредитом

З системного аналізу норм, які регулюють правовідносини позики та кредиту, слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

Враховуючи, що стягненню з відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих коштів, а також те, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає.

Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту, і відповідачем не оскаржено рішення суду в частині стягнення тіла кредиту в сумі 15000 грн..

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення пені позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на надані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, позивачем не доведено яку саме картку отримано ОСОБА_1 із даного переліку, який стосується видів карт «Універсальна», при цьому у анкеті-заяві вказано, що ОСОБА_1 виявив бажання отримати зарплатний пакет (а.с.7).

Матеріали справи не містять підтверджень, який саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи, на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати неустойки та простроченого тіла саме у розмірах і з порядком нарахування, зазначеному в документах, що додані Банком до позовної заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді всі істотні умови договору, в тому числі, визначення простроченого тілу кредиту.

Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.03.2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.09.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо розміру тіла кредиту (порядку здійсненого нарахування щодо прострочення тіла кредиту, розміру тіла кредиту/простроченого тіла кредиту загалом 55431,57 грн), сплату неустойки, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, колегія суддів вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві від 19.03.2014, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 .

Відтак, позивач не довів факту прийняття ОСОБА_1 запропонованих йому умов щодо нарахованого банком розміру тіла кредиту, простроченого тіла кредиту, штрафів та пені.

У справі, що розглядається Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (розміщені на сайті: https://privatbank.ua/), які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір тіла кредиту/простроченого тіла кредиту (загалом 55431,57 грн), що є більшим за суму коштів, що визнається сторонами як отриманий кредит у розмірі 15000 грн, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення строків виконання зобов`язання.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення частини тіла кредиту, простроченого тіла кредиту (понад 15000 грн), неустойки та штрафів у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що при підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Банк вважав, що ним було надано до місцевого суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог та заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 51).

Оскільки анкета-заява від 19.03.2014 не містить умов про строк повернення кредиту (користування ним), не містить відомостей про отримання конкретної картки (серед чотирьох зазначених на а.с. 8), тому сам по собі розрахунок заборгованості (у якому також є відомості щодо нарахування відсотків) не свідчить про те, що з ОСОБА_1 досягнуто домовленості про умови отримання тіла кредиту/простроченого тіла кредиту (понад 15000 грн), нарахування пені та штрафів.

Відтак, висновок місцевого суду про відмову в задоволенні вимог щодо нарахованого тіла кредиту/простроченого тіла кредиту, понад суму понад 15000 грн, а також пені та штрафів є правильним.

Виходячи з наведеного та враховуючи межі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків та неустойки слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст.381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2020 року.

Головуюча:

Судді: