Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 235/6819/18

провадження № 61-3422св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Химич Олена Анатоліївна,

треті особи: ОСОБА_1 , Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2018 року у складі судді Бородавки К. П. та постанову Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 рокуу складі колегії суддів: Папоян В. В., Кішкіної І. В., Новікової Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Химич О. А., треті особи: ОСОБА_1 , Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, про визнання рішення протиправним та його скасування.

Позовна заява мотивована тим, що прийняті приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Химич O. A. рішення від 30 січня 2012 року про державну реєстрацію припинення іпотеки та державну реєстрацію припинення обтяження на майно, що передане в іпотеку, а також внесення відповідного запису до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - є протиправними та такими, що протирічать нормам діючого законодавства, а саме Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», враховуючи який, відповідач як державний реєстратор при проведенні державної реєстрації щодо припинення іпотеки та державної реєстрації припинення обтяження на майно, що передане в іпотеку на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2011 року в справі № 4-64/11, повинен був обов`язково перевірити його наявність в ЄДРСР та у випадку відсутності цього рішення в реєстрі зробити відповідний запит безпосередньо до суду.

На підтвердження існування підстав для скасування спірних рішень відповідача банк посилається на той факт, що при перевірці всіх судових процесів стосовно кредитного договору від 01 листопада 2007 року № 854/нд-11-07, а також відомостей ЄДРСР, встановлено, що ухвала Кіровського районного суду м. Донецька від

11 жовтня 2011 року в справі № 4-64/11 відсутня.

З урахуванням вказаних обставин, ПАТ «Дельта Банк» просило суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса від 30 січня 2012 року про вилучення обтяження на майно, що передане в іпотеку; скасувати (вилучити) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис щодо вилучення обтяження на майно, що передане в іпотеку та скасувати (вилучити) в Державному реєстрі іпотек записи щодо припинення іпотеки від 30 січня 2012 року, на об`єкт нерухомості, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від

09 січня 2019 року, відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Химич О. А., треті особи: ОСОБА_1 , Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, про визнання рішення протиправним та його скасування.

Судові рішення мотивовані тим, що враховуючи положення пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір є публічно-правовим так як рішення реєстратора мають публічний характер та відповідно до статті 19 КАС України підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства. Позовна заява не містить вимог щодо виконання цивільно-правових угод, натомість позивач просить визнати противоправними та скасувати рішення приватного нотаріуса та запис, який ним вчинено. Тобто дослідженню підлягають виключно владні управлінські функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій в порушення норм процесуальних та матеріальних норм не з`ясували природу правовідносин та дійшли помилкового висновку про те, що спірні правовідносини не пов`язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди.

Спірні правовідносини між позивачем та приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Химич О. А. виникли на підставі невиконання умов цивільно-правової угоди, а саме кредитного договору від 01 листопада 2007 року

№ 854/нд-11-07, ОСОБА_1 . Отже, спір за даним позовом не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Одним з важливих питань при вирішенні спору у даній справі є питання наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № 854/нд-11-07 який і є первопричиною реєстрації прав на майно, що передане в іпотеку за іпотечним договором та є похідним від кредитного договору.

Крім того, заявник посилається на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 802/1792/17-а, від

17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 16 жовтня 2018 року у справі

№ 804/14296/15.

Також заявник вказує, що звертався з даним позовом до Донецького окружного адміністративного суду та ухвалою вказаного суду 28 вересня 2018 року провадження у справі 805/2468/18-а закрито з тих підстав, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, висновки судів першої та апеляційної інстанцій порушили права банку та позбавили позивача права на захист.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

У квітні 2019 року справу № 235/6819/18 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 01 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») та третьою особою - ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 854/нд-11-07, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти на придбання житла у розмірі 89 100,00 доларів США з кінцевим терміном повернення

31 жовтня 2030 року.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 01 листопада 2007 року укладений іпотечний договір № 854/нд-11-07/1, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І. Г. за реєстраційним № 7063, згідно з яким

ОСОБА_1 передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Приватним нотаріусом внесено записи щодо іпотеки з реєстраційними № 5954058, 5954336, а також запис щодо обтяження зазначеної в договорі іпотеки квартири (реєстраційний № 5948307).

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до пункту 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно з пунктом 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема, і за вказаним договором про надання споживчого кредиту від 01 листопада 2007 року № 854/нд-11-07 та іпотечним договором від 01 листопада 2007 року № 854/нд-11-07/І.

22 березня 2018 року в ході перевірки заставного майна відповідно до іпотечного вказаного договору, виявлено факт, що 30 січня 2012 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Химич О. А. прийнято рішення про державну реєстрацію припинення іпотеки за реєстраційними № 5954058, 5954336, та державну реєстрацію припинення обтяження № 5948307 на зазначену в договорі іпотеки квартиру, про що внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підставою для здійснення реєстраційний дій в Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено: ухвала Кіровського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2011 року в справі № 4-64/11.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені у статті 19 ЦПК України, відповідно до частини першої якої, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У справі, що розглядається, спір виник з приводу порушення права банку як іпотекодержателя нерухомого майна внаслідок дій ОСОБА_1 та приватного нотаріуса щодо вилучення з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі іпотечного договору від 01 листопада 2007 року № 854/нд-11-07/І, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк», яке відступило права вимоги АТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 ,передана в іпотеку, що свідчить про існування між сторонами спору про право, який виник з договірних відносин.

З урахуванням наведеного, спір про скасування рішення приватного нотаріуса про вилучення обтяження на майно, запису про припинення іпотеки та обтяження на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці за договором іпотеки, має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав банку на спірний об`єкт нерухомості, а отже має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 11 грудня 2018 року у справі № 826/12968/17 (провадження № 11-851апп18), від 15 жовтня 2019 року у справі № 910/11212/18 (провадження № 12-54гс19), підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Крім того, слід зазначити, що поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишились правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постановах від 13 листопада 2019 року у справі № 761/24489/17(провадження

№ 14-362цс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 591/3999/17-ц (провадження

№ 14-407цс19), від 12 грудня 2018 року у справі № 490/9823/16-ц (провадження

№ 14-509цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 201/4802/16-а (провадження

№ 11-935апп18).

Зокрема суди обох інстанцій незважаючи на те, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Химич О. А., треті особи : Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування рішень, скасування записів закрито з посиланням, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до юрисдикції цивільного суду, відмовили у відкритті провадження за аналогічними позовними вимогами ПАТ «Дельта Банк», керуючись тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до адміністративної юрисдикції.

Крім того, слід зазначити, що ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», заяви № 7714/06 та № 23654/08), зокрема пункту 1 статті

6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади. ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій наведеного не врахували, не встановили дійсний характер спірних правовідносин та дійшли помилкового висновку про те, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Верховний Суд вважає помилковим посилання суду апеляційної інстанції на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня

2018 року у справі № 826/9928/15 (провадження № 11-211апп18), оскільки зазначена постанова прийнята за наслідками розгляду інших правовідносин, які відрізняються від наведених в даній справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи викладене, оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими та підлягають скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

С. П. Штелик