233 № 233/5262/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
27 лютого 2020 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
секретаря Теліціної О.О.,
представників позивача Різниченко О.О., Демченко І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області,-
ПрАТ «АПК-Інвест» звернулось до суду з позовом до відповідачів по справі, в якому зазначено, що 22 березня 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної частки (паю), який зареєстрований 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 994. Відповідно до укладеного договору позивачу по справі в оренду була передана земельна частка (пай) розміром 4,86 умовних кадастрових га строком на 20 років. З моменту укладення договору та до теперішнього часу земельна ділянка з користування позивача не вибувала. ПрАТ «АПК-Інвест» використовує та обробляє земельну ділянку, сумлінно виконує зобов`язання за договором, в тому числі, і щодо сплати на користь ОСОБА_1 орендної плати та використання земельної ділянки протягом 2012-2019 років.
Пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року та абзацом 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Проте, ОСОБА_1 не повідомив позивача про оформлення права власності на земельну ділянку та виділення її в натурі (на місцевості).
Договір оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений та право оренди за ним було зареєстровано під час дії чинного договору оренди земельної частки (паю), укладеного 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_3 , що суперечить вимогам чинного законодавства ст.ст.203,215 ЦК України, порушує права позивача як орендаря і є підставою для визнання його недійсним та скасування державної реєстрації права оренди.
В судовому засіданні представники позивача Різниченко О ОСОБА_4 О. та Демченко О.О. підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з*явились, про час і місце його проведення були належним чином повідомлені, причини неявки не повідомили, відзиви на позовну заяву не подали, у зв`язку з чим зі згоди представників позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Представник третьої особи Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.72).
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі сертифікату серія ДН № 0237598 належало право на земельну частку (пай) розміром 4,86 умовних кадастрових га (а.с.124).
22 березня 2012 року між ПрАТ «АКП-Інвест» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до п.п.1.1, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_1 передав орендарю позивачу по справі у володіння та користування земельну частку (пай) розміром 4,86 умовних кадастрових гектарів строком на 20 років (а.с.9-12).
Пунктом 2.2 вказаного договору передбачено обов`язок орендаря сплачувати щороку орендну плату в розмірі 4823 гривні 53 копійки.
Як вбачається з позначки на договорі оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, він зареєстрований книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) за № 994 30 березня 2012 року за підписом посадової особи ОСОБА_5 , скріпленим печаткою Миколайпільської селищної ради (а.с.11), що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119 (а.с.9-12).
22 березня 2012 року ПрАТ «АПК-Інвест» і ОСОБА_1 підписали акт приймання -передачі земельної частки (паю) (а.с.12а).
Відповідно до п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року сторони дійшли згоди про те, що у випадку виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством (а.с.9-12).
Позивачем не оспорюється в межах даної цивільної справи правомірність переходу права власності на спірну земельну ділянку від ОСОБА_1 до ОСОБА_2
Не зважаючи на те, що відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря, позивач не позбавлений права звернутися з позовом про визнання недійним договору оренди земельної ділянки, укладеного 17 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання договору недійсним саме на момент його вчинення (укладення).
Частиною 2 статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У пункті 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322 визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін договору оренди припиняються відповідно до чинного законодавства.
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право приватної власності на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому дого-вір оренди земельної частки (паю) припиняється.
З досліджених доказів встановлено, що позивач 22 березня 2012 року уклав договір оренди земельної частки (паю) з ОСОБА_1 , як з власником сертифікату на право на земельну частку (пай), який вважався правовстановлюючим документом та був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку - до 06 червня 2018 року, що відповідає пункту 17 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України.
Враховуючи, що з 06 червня 2018 року ОСОБА_1 набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю), укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» з 06 червня 2018 року слід вважати припиненим.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Отже, доводи представників позивача стосовно того, що договір оренди землі був укладений 17 серпня 2018 року під час дії чинного договору оренди земельної частки (паю), укладеного 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 суд до уваги не приймає як неспроможні.
Перерахування позивачем по справі на користь ОСОБА_1 грошових коштів в якості орендної плати за договором від 22 березня 2012 року в 2018-2019 роках не впливає на висновки, яких дійшов суд.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового зборувідповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на позивача по справі ПрАТ «АПК-Інвест».
Керуючись ст.ст. 4,19,141, 259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, -
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 03 березня 2020 року.

Суддя