Ухвала

01 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 711/11350/17

провадження № 61-16803ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Білої Ірини Володимирівни, третя особа - Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", про визнання дійсними (правомірними) договорів купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Державна організація (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", про визнання нікчемного правочину недійсним.

У квітні 2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Білої Ірини Володимирівни, третя особа - Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", про визнання дійсними (правомірними) договорів купівлі-продажу.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15 серпня 2018 року цивільні справи за позовами Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" та ОСОБА_1 об`єднано.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 09 липня 2019 року первісну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до ОСОБА_1 , третя особа: Державна організація (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання нікчемного правочину недійсним залишено без розгляду.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 12 листопада 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 26 листопада 2015, укладений між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В. В. за реєстраційним номером № 3518.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 26 листопада 2015, укладений між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В В. за реєстраційним номером № 3522.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати на надання правничої допомоги у сумі 17 868 гривень.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25 травня 2020 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про перегляд заочного рішення відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задоволено частково.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 12 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася доВерховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 31 грудня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк