_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/984/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 року

Київський районний суд м. Одеса у складі:

головуючого судді Коваленко О.Б.,

за участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного виконавця Київського відділу виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , державного виконавця Київського відділу виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 731 109600 (сімсот тридцять один мільйон сто дев`ять тисяч шістсот) гривень

Позивач в обґрунтування вимог зазначив, що 14.07.2015 року ОСОБА_3 , державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виніс постанови про викриття виконавчего провадження № 48185933 та № 48186012 по виконанню двох виконавчих листів № 2-248/10 від 06.10.2010р. (фактично насправді 05.07.2010 року), з написом: "Повернуто п,4 ст. 47 ЗУ "ПВП" та 47 п.4 ЗУ "ПВП" 29.12.2012р." та без печатки про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Райффайзен банк Аваль» боргу у сумі 1820,00 грн та виконавчого провадження № 48186012 по виконанню виконавчого листа № 2-248/10 від 06.10.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Райффайзен санк Аваль» боргу у сумі 323754,28 грн. Ці виконавчі листи були повернуті заявнику в 2012 році. Постанови про відкриття виконавчого провадження були винесене 14.07.2015 року на підставі двох виконавчих листів, який видано 05.07.2010 року (фактично насправді 05.07.2010 року), а вступили у законну силу 16.07.2010 року та який повинні були пред`явлені до виконання протягом 1-го року, тобто до 16.07.2011 року.

Документи були пред`явлені до виконання разом із заявою про відкриття виконавчого провадження 07.09.2016 року, тобто майже через три роки, після закінчення строку його кінцевого пред`явлення 1 6.07.2013 року. В порушення вимог чинного законодавства, відповідач прийняв виконавчий документ до виконання та відкрив виконавче провадження постановою від 14.07.2015 року. Також порушивши вимоги Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не звернув увагу на те, що строк пред`явлення судового наказу до виконання закінчився 16.07.2013 року, та прийняв до виконання виковий документ із пропущеним строком. Вважає такі дії незаконними та такими, які порушують права позивача.

ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», односторонньо відмовився від своїх прав і обов`язків та перепродав кредит ПАТ "Комерційний індустріальний банк", у свою чергу, миттєво перепродав його до TOB ФК "Довіра і гарантія", про що позивач негайно інформував відповідача. Незважаючи на це, відповідач не виконав рішення судів та продовжував діяти через арешт майна позивача, вилучення 20% на користь ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», який вже не був кредитором, обмеження на виїзд за кордон. До того ж, відповідач передав, без відома, заставне іпотечне майно у власність TOB ФК "Довіра і гарантія". У разі неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Завдана позивачу моральної шкоди полягає, на його думку, у численних, протягом останніх десяти років, систематичних психічних тортурах та переживаннях, знущання з боку відповідача, приниженнях з боку відповідача незаконним обмеженням прав та свобод позивача, незручностях, численних судових процесах у яких позивач сумлінно приймає участь як законослухняний громадянин, безповоротної втрати здоров`я (переведення з, спочатку с 3-ї групи інвалідності до 2-гу групу інвалідності по зору щорічно на 2-гу групу інвалідності по зору та неврології безстроково, з безперспектівностю одужання у зв`язку зі сталою стресовою ситуацією), втратах часу, здоров`я.

Відповідач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши усі документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 14.07.2015 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ Ордатійєм Я.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого листа 2-248/10, виданого 06.10.2010 року Київським районним судом м.Одеси про стягнення 323754,28 гривень з ОСОБА_1 .

05.12.2016 року ухвалою Київського районного суду м.Одеси скаргу ОСОБА_1 на дії і постанову державного виконавця задоволено частково і визнано незаконними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо не направлення боржнику ОСОБА_1 копії постанови від 14.07.2015 року про відкриття виконавчого провадження. Скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 14.07.2015 року про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №2-248/10 (провадження ВП№48185933, ВП№48186012 залишено без задоволення.

Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснено пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у Постанові № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі

інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 4 зазначеної постанови пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до положення ч.1 ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції ( ч.1 ст. 448 ЦПК ).

Цивільним кодексом України ( далі ЦК ) визначені підстави відшкодування моральної шкоди.

Так, ч.2,3 ЦК проголошено: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням.

Суд приходить до висновку, що позивачем не представлені достатні письмові докази, сукупність яких довела б неправомірність дій державного виконавця і, відповідно, обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 731 109600 (сімсот тридцять один мільйон сто дев`ять тисяч шістсот) гривень.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 265, 268, 280-282, 354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного виконавця Київського відділу виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди в сумі 731 109600 (сімсот тридцять один мільйон сто дев`ять тисяч шістсот) гривень, - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду буде складений у строк до 09.03.2020 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.