Постанова

Іменем України

03 березня 2020 року

м. Київ

справа № 188/467/17

провадження № 61-20374св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Златобанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Златобанк», про відшкодування банківського вкладу,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь гарантовану суму вкладу в розмірі 129 592,62 грн, що є еквівалентом суми 5 000 дол. США за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації і покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 12 лютого 2015 року між ним як вкладником та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») укладено договір банківського вкладу «Класичний» (депозит) № НОМЕР_1 , за яким банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 5 000 дол. США у тимчасове строкове користування на строк до 12 березня 2015 року та зобов`язується сплачувати проценти за його користування з розрахунку 9 % річних.

На підставі постанови Правління Національного банку України(далі - НБУ) від 13 лютого 2015 року № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією відповідача прийнято рішення від 13 лютого 2015 року № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким з 14 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у банку.

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в банку призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського В .І.

Постановою Правління НБУ від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації банку.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 12 травня 2015 року № 310 розпочато процедуру ліквідації банку з відшкодуванням Фондом коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського В. І. строком на 1 рік з 13 травня 2015 року до 12 травня 2016 року включно.

28 квітня 2015 року на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 29 квітня 2015 року Фонд здійснює виплати коштів вкладникам банку за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився до 15 квітня 2015 року включно, а також продовжуються виплати коштів вкладникам банку за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився раніше, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплати коштів будуть здійснюватися через установи ПАТ «Державний Ощадний банк України»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Дізнавшись про відсутність даних позивача в загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, позивач звернувся до Фонду та Уповноваженої особи із заявою від 27 квітня 2015 року, в якій просив включити його до переліку (реєстру) вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, та виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом.

Адміністрація банку повідомила позивача, що на виконання статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивача включено до загального реєстру осіб, які мають право на відшкодування вкладу, та інформація направлена до Фонду.

Уповноважена особа Фонду листом від 20 січня 2016 року № 27 направила до Фонду додаткову інформацію з переліком вкладників які мають відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» право на отримання гарантованої суми в межах 200 000 грн. В цьому переліку були вказані і дані позивача.

Однак до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання перед позивачем, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з виплати вкладу в розмірі 129 592,62 грн, яка є еквівалентом суми 5 000 дол. США за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, не виконав.

Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області рішенням від 27 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішенням тим, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, оскільки в даних правовідносинах спосіб захисту його прав як вкладника неплатоспроможного банку визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Між сторонами спору відсутні договірні зобов`язання і відповідач не є правонаступником неплатоспроможного банку за його договором.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 15 жовтня 2019 року рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року скасував, провадження у цивільній справі закрив.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами, а тому має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 11 листопада 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року та направити справу для розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою апеляційного суду, оскільки вважає її незаконною та винесеною з порушенням Конституційного права на захист в судах України.

Іншого способу захистити своє право на вклад (кошти) чим звернутися до суду в порядку цивільної юрисдикції у позивача не було, оскільки адміністративний суд та господарський справи не розглядає про що було Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі № 804/ 5650/16 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб постановлено ухвалу, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та роз`яснено, що позивач може звернутися до господарського суду. Господарським судом йому також було відмовлено через те, що згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів» ці спори не розглядаються в порядку господарського судочинства.

05 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на касаційну скаргу мотивований тим, що постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, висновки апеляційного суду відповідають правовій позиції викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду.

20 грудня 2019 року та 09 січня 2020 року до Верховного Суду надійшли відповіді ОСОБА_1 на відзив мотивовані тим, що відповідач помилково вважає, що відносини між сторонами не можуть бути розглянуті за правилами цивільної юрисдикції, оскільки іншого способу захистити своє порушене право на отримання суми вкладу в нього немає. Суди на виконання вимог статті 41 Конституції України повинні захистити його право як вкладника дослідивши всі обставини, які перешкоджали позивачу здійснити ефективний судовий захист в національних судах України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області.

05 грудня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи встановлені судами

12 лютого 2015 року, в період дії заборони проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, встановленої постановою Правління НБУ від 04 грудня 2014 року № 777/БТ «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії проблемних», ОСОБА_1 на свій рахунок відкритий у ПАТ «Златобанк» шляхом безготівкового перерахування з іншого рахунку, відкритому у цьому ж банку, перерахував грошові кошти в розмірі 5 000 дол. США.

В той же день, 12 травня 2015 року, між ОСОБА_1 як вкладником та ПАТ «Златобанк» укладено договір банківського вкладу «Класичний» (депозит) № НОМЕР_1 , за яким банк прийняв від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 5 000 дол. США у тимчасове строкове користування на строк до 12 березня 2015 року та зобов`язався сплачувати проценти за його користування з розрахунку 9 % річних.

Прийняті банком кошти були зараховані на вкладний рахунок позивача № НОМЕР_2 , що підтверджується випискою з зазначеного рахунку від 14 лютого 2015 року.

На підставі постанови Правління НБУ від 13 лютого 2015 року № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13 лютого 2015 року № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким з 14 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк» Славінського В. І. строком на три місяці з 14 лютого по 13 травня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації АБ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АБ «Златобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АБ «Златобанк» Славінського В. І. строком на один рік з 18 год. 00 хв. 13 травня 2015 року до 12 травня 2016 року включно.

Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 18 травня 2015 року № 100 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким ліквідація АТ «Златобанк» здійснюється один рік з 14 травня 2015 року до 13 травня 2016 року включно.

З метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією ПАТ «Златобанк» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 24 березня 2016 року № 391 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Златобанк» на два роки до 13 травня 2018 року включно та продовження повноваження ліквідатора АТ «Златобанк» Славінського В. І. на два роки до 13 травня 2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 15 травня 2017 року «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» відсторонено Славінського В. І. від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» і призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіну М. А. з 18 травня 2018 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року у справі № 826/2184/17 за позовом ТОВ «Авангард-Експо» до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - ПАТ «Златобанк», зокрема, визнано протиправним та скасовано постанову Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних»; рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2015 року № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк»; постанову Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк»; рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку»; рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 травня 2015 року № 100 про внесення змін до рішення виконавчої Дирекції Фонду від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку»; рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року № 391 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Златобанк» на два роки до 13 травня 2018 року включно.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року у справі № 826/2184/17 за позовом ТОВ «Авангард-Експо» до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - ПАТ «Златобанк», апеляційні скарги Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славкіної М. А. залишено без задоволення; апеляційну скаргу ТОВ «Авангард-Експо» задоволено повністю; змінено мотивувальну частину постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року в абз. 4 та абз. 5 стор. 12 з підстав, зазначених у мотивувальній частині даної постанови; в решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року залишено без змін.

Відповідачем вказані судові рішення оскаржені в касаційному порядку. Рішення за касаційною скаргою на день ухвалення рішення суду у цій справі не було оприлюднене.

Рішенням Фонду від 26 жовтня 2017 року продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Златобанк» Славкіної М. А. до настання однієї з двох обставин: прийняття Вищим адміністративним судом України остаточного рішення у справі № 826/2184/17 або погодження НБУ нових керівників банку та видачі ліцензії на здійснення банківської діяльності ПАТ «Златобанк».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII,

що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Системний аналіз зазначених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює публічно-владні управлінські функції і в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

Таким чином до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним щодо спірних правовідносин.

Спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування) є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180 цс 18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18), від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19), від 13 листопада 2019 року у справі № 761/2987/18 (провадження № 14-285цс19).

Вказані майнові вимоги заявлені позивачем не до банку-боржника, а до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та стосуються правомірності дій останнього, пов`язаних із своєчасністю виплати вкладнику гарантованого відшкодування.

Такий спір пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування, тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Ураховуючи наведене, висновок апеляційного суду про закриття провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, є обґрунтованим та відсутні правові підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Аргументи касаційної скарги про те, що іншого способу захистити своє порушене право на вклад (кошти) чим звернутися до суду в порядку цивільної юрисдикції у позивача не має, спростовуються відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі судових рішень.

Так, після постановлення апеляційним судом оскаржуваної постанови ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у складі судді Турлакова Н. В. прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Златобанк», про стягнення з відповідача на користь позивача гарантованої суми вкладу відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в розмірі 129 592,62 грн, що становить еквівалент суми 5 000 дол. США за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації; відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі 172 940,61 грн; відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 17 521,63 грн (справа № 160/10300/19), та відкрито провадження у справі, а тому відсутні й правові підстави для висновку про унеможливлення захисту порушених прав позивача.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної

скарги без задоволення, а постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило