Єдиний унікальний номер 139/856/20
Номер провадження 2/719/119/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м.Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Цицак В.Л.,

за участю секретаря Матковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новодністровськ, Чернівецької області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2020 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Радамовський М.М., звернувся у Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову вказав, що з 1995 року по 14.01.2001 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, а 14 січня 2001 року зареєстрували шлюб. Повідомив, що за період спільного життя сторони придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,9 кв.м., житловою площею 18 кв.м., яка оформлена на ОСОБА_2 . Зазначив, що на даний час сторони припинили шлюбні відносини з ініціативи відповідача, проживають окремо один від одного і не ведуть спільне господарство. З огляду на зазначене, вирішив добровільно розподілити майно, однак ОСОБА_2 заперечує належність спірної квартири до спільної власності подружжя, оскільки нерухомість зареєстрована лише на неї. Враховуючи вищенаведене, просить визнати спільною сумісною власністю сторін однокімнатну квартиру, загальною площею 34,9 кв.м., житловою площею 18 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_2 , та визначити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частині спірного майна; стягнути з відповідача судові витрати.

10 листопада 2020р. із Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області на підставі ухвали суду від 16.10.2020р. в Новодністровський міський суд Чернівецької області надійшла вищезгадана справа, яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2020р. передана для розгляду судді Цицак В.Л.

13 листопада 2020р. ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін, надано час учасникам справи для подачі заяв по суті спору, призначено судове засідання на 08.12.2020р. о 11 год. 00 хв.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав заяву від 17.11.2020р. про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задоволити (а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_2 , яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 29), на розгляд справи не з`явилась, проте подала заяву від 25.11.2020р. про визнання позову в повному обсязі; проти задоволення позову не заперечує; справу просить розглянути за її відсутності (а.с. 24-26).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 14 січня 2001р. сторони уклали шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Наддністрянської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області за актовим записом № 1, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 та відміткою у паспорті громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , виданому Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 22.12.2001р. (а.с.4, 25-26, 28).

12 вересня 2009р. між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони укладено договір купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.В. за реєстраційним номером 760 (а.с. 6).

На даний час сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу спірної квартири.

За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція зазначених норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

У ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

У п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, беручи до презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 34,9 кв.м., житловою площею 18, 0 кв.м., належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

У ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визначення часток квартири по 1/2 кожному з подружжя, враховуючи положення ст.16 ЦК України, фактично зводяться до визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 квартири.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин по справі, беручи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, суду приходить до висновку, що спірне майно є спільної сумісною власністю сторін і підлягає поділу, а відтак позов підлягає частковому задоволенню.

У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 874, 00 грн., а також позивачу слід повернути судовий збір в сумі 874, 00 грн. з державного бюджету.

На підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 325, 368, 372 ЦК України, керуючись постановою Пленумом Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 2-4, 7-13, 17-19, 23, 76-82, 89, 95, 133, 142, 206, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-274, 279, 352, 354-355, п. 3 Прикінцевих положень, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 ) про поділ майна подружжя задоволити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 ) однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 874, 00 (вісімсот сімдесят чотири гривні 00 копійок).

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 874, 00 (вісімсот сімдесят чотири гривні 00 копійок)з державного бюджету.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: