ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/961/19
провадження № 2/691/104/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Йосипенко І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання правочинів частково недійсними та застосування реституції,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати п.п. 3, 6 додаткової угоди від 26.07.2012; п.п. 3, 7 додаткової угоди від 08.08.2013; п.п. 3, 7 додаткової угоди від 15.07.2014 кредитного договору № CSR0G в частині нарахування комісії, пені, страхових виплат, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу - недійсними. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь 2514 грн. 36 коп. комісії, 17500 грн. пені, 25336 грн. 34 коп. страхових виплат, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу, сплачених за недійсними умовами додаткових угод до споживчого кредитного договору № CSR0G.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, він 04.04.2008 уклав кредитний договір № CSR0G з ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно умов якого він отримав споживчий кредит у сумі 67300 грн. з терміном повернення до 04.04.2018. У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 .

Внаслідок невиконання позивачем умов кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до іпотекодавця ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Городищенського районного суду від 21.05.2012 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Дане рішення ніким не змінено та не скасовано, проте іпотекодержатель його не привів у виконання.

Після вступу рішення суду від 21.05.2012 у законну силу, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 26.07.2012, 15.07.2014 були укладені додаткові угоди до кредитного договору № CSR0G від 02.04.2008, умови яких є такими, що порушують його права, як споживача, а саме: нарахування неустойки (пені), винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

У 2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» знову звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 85266 грн. 55 коп. Рішенням Городищенського районного суду від 28.12.2018 у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за участю третьої особи, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості заявлені вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № CSR0G від 02.04.2008 у розмірі 85266 грн. 55 коп.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 02.04.2019 вище зазначене рішення суду змінене та скасоване в частині стягнення з відповідачів заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором № CSR0G від 02.04.2008 і стягнення судових витрат. В іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь - яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В силу вимог ст. 1 цього Закону, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17, 23 ст. 1 вказаного Закону).

Отже, послугою з падання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь - яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними й не потребують визнання недійсними. Враховуючи той факт, що комісія, страхові виплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагорода за проведення додаткового моніторингу не є послугою в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яка здійснюється на замовлення споживача, вказана умова договору підлягає визнанню судом недійсною.

Вказане підтверджується постановами Верховного суду по справам N 225/6790/15-ц, N310/1521/15-11, N 766/1497/16-ц, N 315/353/17, N 513/72/16-ц.

Крім того, судовими рішеннями апеляційної інстанції встановлено, що за оспорюваними угодами до позивача застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і теж порушення штраф та пеня, що суперечить ст. 549 ЦК України, а тому сплачена ним пеня підлягає поверненню.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім і тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частина 5 вказаної статті означає, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може були пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Кучеренко Н.В. позовні вимоги підтримала частково. Просила визнати п.п. 3, 6 додаткової угоди від 26.07.2012; п.п. 3, 7 додаткової угоди від 08.08.2013; п.п. 3, 7 додаткової угоди від 15.07.2014 кредитного договору № CSR0G в частині нарахування комісії, пені, страхових виплат, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу - недійсними. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 2514 грн. 36 коп. комісії, 17500 грн. пені, 25336 грн. 34 коп. страхових виплат, сплачених за недійсними умовами додаткових угод до споживчого кредитного договору № CSR0G. У частині стягнення винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу, позовні вимоги не підтримала, оскільки з наданого відповідачем розрахунку неможливо визначити суму цих сплат. Представник зазначила, що відповідно до вимог ЗУ «Про споживчий кредит», кредитодавцеві заборонено встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі. У свою чергу, ПАТ КБ «ПриватБанк» у кредитному договорі складеному із ОСОБА_1 порушив норми вказаного закону, ввівши останнього в оману, який придбав непотрібні кредитні послуги у кредитодавця. Посилаючись на рішення апеляційного суду, представник позивача зазначає, що пеня, комісії та інші платежі є не законними. Позивач не пропустив строку позовної давності, оскільки вказані пункти договору, які вони просять визнати недійснимим, є нікчемними з моменту їх укладення. Стосовно сплаченої позивачем пені, страхових виплат, винагороди, які просить стягнути ОСОБА_1 , представник позивача посилається на те, що вказані у позовних вимогах грошові суми вона отримала шляхом простого математичного додавання грошових коштів, починаючи з 2011 року.

Представник відповідача Назаренко С.М. у судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати строки позовної давності, подавши відповідну заяву.

Посилаючись на норми ЗУ «Про споживчий кредит», представник відповідача зазначив, що споживач мав право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів з дня укладення договору без пояснення причин і повернути кошти. Однак ОСОБА_1 свій намір відмовитися від договору про споживчий кредит не виявив, кредитодавця у письмовій формі не повідомив до закінчення строку. За відсутності вказаного повідомлення, вважає за доцільне застосувати позовну давність, загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені встановлено строком один рік. Враховуючи, що додаткові угоди укладені між банком та ОСОБА_1 у 2012, 2013 та 2014 роках, вважає, що саме з цих дат починається перебіг трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою про захист своїх прав. Таким чином, строк позовної давності сплинув 2015, 2016 та 2017 роках, проте позивач звернувся до суду 08.08.2019. Також, позивач має намір стягнути з відповідача грошові кошти, при цьому не зазначивши, яким чином проводилися дані обрахування та чим обґрунтовані вказані нараховані суми.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 02.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів», фінансово-кредитні послуги відносяться до сфери дії Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За п. 3 Додаткової угоди до кредитного договору № CSR0GА від 04.04.2008, складену 26.07.2012, викладено пункт 8.1 Договору в наступній редакції:

8.1. Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти на строк з 04.04.2008 пo 04.04.2018 включно, у вигляді не поновлюваної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 92636,34 грн. на наступні цілі: у розмірі 67300,00 грн. 00 коп. на споживчі цілі, а також 25336,34 грн. 00 коп. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених у п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 19,68 % на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом, починаючи з 26.07.2012, за оплату винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0 % від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 8.2 даного Договору. Підписання цієї додаткової угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості Позичальника. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця.

За п. 6 Додаткової угоди, у разі порушення Позичальником строків по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород зазначених в Договорі, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України Сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання Позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором, далі Плата за Кредитом, Плата за Кредитом нараховується Банком у розмірі фактично сплаченої Позичальником.

При цьому, Позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті Плати за Кредитом сплачує Банку неустойку:

- в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування Кредитом;

- в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором.

За п. 3 Додаткової угоди до кредитного договору № CSR0GА від 04.04.2008, складену 08.08.2013, викладено пункт 8.1 Договору в наступній редакції:

8.1.Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти на строк з 04.04.2008 по 04.04.2018 включно, у вигляді не поновлюваної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 92636,34 грн. на наступні цілі: у розмірі 67300,00 грн. на споживчі цілі, а також 25336,34 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених у п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 19.68 % на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом, починаючі з 26.07.2012, за оплату винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0 % від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 8.2 даного Договору. Підписання цієї додаткової угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості Позичальника. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця.

За п. 7 Додаткової угоди, у разі порушення Позичальником строків по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород зазначених в Договорі, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України Сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання Позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором, далі Плата за Кредитом, Плата за Кредитом нараховується Банком у розмірі фактично сплаченої Позичальником.

При цьому, Позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті Плати за Кредитом сплачує Банку неустойку:

- в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування Кредитом;

- в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором.

За п. 3 Додаткової угоди до кредитного договору № CSR0GА від 04.04.2008, складену 15.07.2014, викладено пункт 8.1 Договору в наступній редакції:

8.1.Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти на строк з 04.04.2008 по 04.04.2018 включно, у вигляді не поновлюваної лінії (далі - «Кредит» у розмірі 92636,34 грн. на наступні цілі: у розмірі 67300,00 грн. на споживчі цілі, а також 25336,34 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених у п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 19,68 % на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом, починаючі з 26.07.2012, за оплату винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0 % від суми виданого кредиту , винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 8.2 Даного Договору Підписання цієї додаткової угоди не є- рішенням Банку про анулювання заборгованості Позичальника. Періодом сплати вважати період з «05» по «10» число кожного місяця.

За п. 7 Додаткової угоди, у разі порушення Позичальником строків по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, зазначених в Договорі, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України Сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання Позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором, далі Плата за Кредитом, Плата за Кредитом нараховується Банком у розмірі фактично сплаченої Позичальником.

При цьому, Позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті Плати за Кредитом сплачує Банку неустойку:

- в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування Кредитом;

- в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у чинній на час укладення Додаткових угод редакції), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У той же час, відповідач установив у вище зазначених додаткових угодах сплату страхових платежів, оплату винагороди за надання фінансового інструменту, винагороду за резервування ресурсів, винагороду за проведення додаткового моніторингу та відповідальність за невиконання цих умов.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. 1, 4, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Таким чином, п.п. 3, 6 додаткової угоди від 26.07.2012; п.п. 3, 7 додаткової угоди від 08.08.2013; п.п. 3, 7 додаткової угоди від 15.07.2014 кредитного договору № CSR0G в частині нарахування комісії, пені, страхових виплат, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу є нікчемними в силу абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у чинній на час укладення Додаткових угод редакції), а тому позовні вимоги про визнання їх недійсними до задоволення не підлягають.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-VI від 20.12.2011, виключено ч. 4 ст. 258 ЦК України, яка передбачала позовну давність у 10 років до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину.

А тому, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, до даних правовідносин слід застосувати загальну позовну давність у 3 роки, що передбачено ст. 257 ЦК України.

Оскільки позивач звернувся до суду 08.08.2019, тому питання про стягнення з відповідача коштів за нікчемними умовами угоди слід розглядати з 08.08.2016.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

За наданими позивачем довідками про сплату за період з 29.08.2011 по 03.04.2017, наявні відомості про сплату позивачем коштів у період з липня 2016 по квітень 2017, які зараховувалися банком на погашення тіла кредиту та пені. Інші ж платежі нараховувалися, але не погашалися. А тому підстави для стягнення за нікчемними умовами Додаткових угод 2514 грн. 36 коп. комісії та 25336 грн. 34 коп. страхових виплат відсутні, оскільки такі платежі позивачем у цей період не сплачувалися.

У частині стягнення пені в сумі 17500 грн. також слід відмовити, оскільки, як зазначено в наданих позивачем довідках, у період з липня 2016 по квітень 2017, до відповідача не застосовувалася подвійна цивільно-правова відповідальність у вигляді сплати штрафу та пені, оскільки була погашена лише пеня, а тому відсутні підстави для застосування ст. 61 Конституції України.

Керуючись ст. 203, 215, 216, 256, 257, 627, 628, 638 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст. 4, 11-13, 81, 258, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання правочинів частково недійсними та застосування реституції - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 06.03.2020.

Суддя Л. В. Подорога