У х в а л а

05 березня 2020 року

м. Київ

справа № 199/9636/18-ц

провадження № 61-3686 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом

до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз») про відшкодування майнової та моральної шкоди у загальному розмірі

7 987 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 27 березня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на відшкодування компенсації за встановлення індивідуального приладу обліку природного газу (індивідуальний лічильник) 3 987 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Дніпрогаз» залишено без задоволення. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня

2019 року залишено без змін.

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», який є правонаступником ПАТ «Дніпрогаз», на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись

на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило судові рішення у задоволеній частині позову скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову

у цій частині.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Предметом позову в даній справі є майнова вимога (відшкодування майнової та моральної шкоди) у розмірі 7 987 грн, яка станом на 01 січня 2020 року

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію

та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують

на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною

та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня

2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк