КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/5622/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/2106/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Березовенко Р.В., Коцюрби О.П., із участю секретаря Новікової Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2019 року у справі за позовом першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», Київського обласного по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

03 травня 2019 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду із названим позовом, де просив визнати незаконним та скасувати рішення Крюківщинської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області від 14 липня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 », площею 0,1720 га, по АДРЕСА_1 ,

визнати незаконним та скасувати рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області від 11 травня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , площею 0,0932 га, в АДРЕСА_1 ,

визнати недійсним державний акт серії ЯМ №505409 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0788 га, кадастровий номер :01:018:0031, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім`я ОСОБА_1 22 жовтня 2012 року,

визнати недійсним державний акт серії ЯМ №505408 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0932 га, кадастровий номер :01:018:0032, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий на ім`я ОСОБА_1 22 жовтня 2012 року,

витребувати на користь держави, в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0788 га, кадастровий номер :01:018:0031 та земельну ділянку, площею 0,0932 га, кадастровий номер :01:018:0032.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 14 липня 2009 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності серія ЯЗ №341958 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1720 га, за кадастровим номером :01:018:0017, що розташована у АДРЕСА_1 .

У подальшому, було здійснено поділ земельної ділянки із кадастровим номером :01:018:0017, площею 0,1720 га, на дві земельні ділянки: земельну ділянку, площею 0,0788 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:018:0031, на яку ОСОБА_1 на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 14 липня 2009 було видано державний акт на право власності серія ЯМ №505409 та земельну ділянку площею 0,0932 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :01:018:0032, на яку ОСОБА_1 на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 15 сесії 6 скликання №10/20 від 11 травня 2012 року було видано державний акт на право власності серія ЯМ №505408.

Водночас, опрацюванням зазначених документів установлено, що рішення Крюківщинської сільської ради 28 сесії 5 скликавша від 14 липня 2009 року та рішення Крюківщинської сільської ради 15 сесії 6 скликання №10/20 від 11 травня 2012 року прийняті з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, оскільки Крюківщинська сільська рада фактично розпорядилась землями лісового фонду, що не перебували в її віданні, не маючи жодних повноважень для такого розпорядження та в порушення приписів Земельного та Лісового кодексів України.

Також вищеназваними рішеннями Крюківщинської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки порушено порядок зміни цільового призначення земель.

Окрім цього, Крюківщинською сільською радою передано у власність спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення без погодження відповідного державного органу лісового господарства та без попереднього прийняття відповідного рішення.

Рішенням Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що за відомостями плано-картографічного лісовпорядкування та інформацією Державного підприємства «Київського лісового господарства» лише частина земельних ділянок з кадастровими номерами :01:018:0031 та :01:018:0032 накладається на землі лісового фонду.

В той же час, прокурором не надано доказів того, в якій саме частині земельні ділянки накладаються на землі лісогосподарського призначення.

Клопотань про призначення експертиз суду не заявлялось, а суд не володіє необхідними технічними знаннями для визначення частки земельної ділянки третьої особи, що накладається на землі лісогосподарського призначення.

Прийняте Крюківщинською сільською радою рішення про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки є - нормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Скасування такого акта не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Державне підприємство «Київське лісове господарство», яке відповідно до матеріалів лісовпорядкування є постійним користувачем земельної ділянки, за рахунок земель якого частково надано у власність ОСОБА_1 спірні земельні ділянки, не має права на витребування земельної ділянки, площею 0,0788 га, з кадастровим номером :01:018:0031 та земельної ділянки, прощею 0,0932 га, з кадастровим номером :01:018:0032, власником яких є ОСОБА_1 , оскільки землі лісогосподарського призначення, власником яких є позивач, є лише частиною земельних ділянок ОСОБА_1 .

Таким чином, позовні вимоги про витребування земельних ділянок на користь держави,в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що позивач є законним власником земельної ділянки, площею 0,0788 га,з кадастровим номером :01:018:0031 та земельної ділянки,прощею 0,0932 га,з кадастровим номером :01:018:0032 в цілому, а не окремої їх частини.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними державного акту серія ЯМ №505409 на право власності ОСОБА_1 , на земельну ділянку, площею 0,0788 га, з кадастровим номером :01:018:0031 та державного акту серія ЯМ №505408 на право власності ОСОБА_1 , на земельну ділянку, прощею 0,0932 га, з кадастровим номером :01:018:0032 є обґрунтованими, оскільки порушують права позивачів, однак, не підлягають до задоволення з підстав спливу трирічного строку позовної давності, оскільки судом встановлено, що позивачам було відомо про порушення їх прав, щонайменше з 2015 року, оскільки Проектом організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Київське лісове господарство» 2015 року відповідно до вимог Лісового кодексу було встановлено накладання спірних земельних ділянок на землі лісового фонду.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, прокурор Київської області подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 14 липня 2009 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності серія ЯЗ №341958 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1720 га, з кадастровим номером :01:018:0017, що розташована у АДРЕСА_1 ( а.с. 58-59, 168 т. 1 ).

У подальшому, було здійснено поділ земельної ділянки із кадастровим номером :01:018:0017, площею 0,1720 га, на наступні земельні ділянки: земельну ділянку, площею 0,0788 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:018:0031, на яку ОСОБА_1 на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 14 липня 2009 року було видано державний акт на право власності серія ЯМ №505409 ( а.с. 56-57 т. 1 );

земельну ділянку, площею 0,0932 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :01:018:0032, на яку ОСОБА_1 на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 15 сесії 6 скликання №10/20 від 11 травня 2012 року було видано державний акт на право власності серія ЯМ №505408 ( а.с. 60-61, 167 т. 1 ).

Відповідно до інформації Державного підприємства «Київське лісове господарство» та планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування вбачається накладення земельних ділянок, зокрема, з кадастровими номерами :01:018:0031 та :01:018:0032 на землі лісогосподарського призначення в межах 1 кварталу лісового фонду Васильківського лісництва ( а.с. 36, 42, 43, 45 т. 1 ).

Окрім того, за наданою інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» №599 від 20 грудня 2018 року спірні земельні ділянки, відповідно до викопіювання з публічної кадастрової карти накладаються на землі лісогосподарського призначення в межах 1 кварталу Васильківського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» ( а.с. 33, 34, 35 ).

При цьому, згідно відповіді Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства №04-48/2557 від 21 листопада 2018 року, будь-яких дозволів на вилучення та зміну цільового призначення, зокрема, земельних ділянок з кадастровиминомерами:01:018:0031, :01:018:0032 ним не надавалося ( а.с. 71 т. 1 ).

Також, таких дозволів, погоджень не надавало і Державне підприємство «Київське лісове господарство» ( а.с. 73 т. 1 ).

Разом з тим, пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п.1.1. Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції регламентує процедуру їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу УІІІ «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України.

Тобто, право користування спірною земельною ділянкою посвідчується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування Державного підприємства «Київський лісгосп», що відповідає правовому висновку Верховного Суду України, висловленому у справах №6-224цс14 від 21 січня 2015 року та №6-50цс15 від 01 липня 2015 року.

Таким чином, інформація, надана Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» щодо накладення спірних земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення в межах 1 кварталу Васильківського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» з доданим викопіюванням з публічної кадастрової карти ( а.с. 33, 34, 35 т. 1 ), є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Разом з тим, право користування, зокрема, спірною земельною ділянкою посвідчується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування Державного підприємства «Київське лісове господарство», а саме: схемами розміщення лісових урочищ ( а.с. 42, 43, 45 т. 1 ).

При цьому, відповідно до положень ч. 5 ст. 116 ЗК України, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення ( викупу ) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у п. 2 ст. 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Порядок вилучення земельних ділянок врегульовано ст. 149 ЗК України, відповідно до якої земельні ділянки, надані в постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 149 ЗК України до повноважень районних державних адміністрацій віднесено, у тому числі, вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство «Київське лісове господарство», як землекористувач, погодження на вилучення спірних земельної ділянки для передачі їх у власність ОСОБА_1 не надавало.

Крім того, встановлено, що при передачі спірної земельної ділянки відбулася зміна цільового призначення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Зміна цільового призначення спірної земельної ділянки відбулась із порушенням вимог вищенаведених правових норм без отримання згоди на вилучення земельної ділянки у постійного користувача та без отримання висновку органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання ( передачу ) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, враховуючи викладене, передача у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,1722 га, з кадастровим номером :01:018:0017 та подальший її поділ на дві земельні ділянки відбулась з порушенням встановленого діючим законодавством порядку вилучення земельних ділянок та зміни цільового призначення земель, а відтак, вимоги позивача про визнання незаконними та скасування зазначених рішень Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області від 14 липня 2009 року та 11 травня 2012 року і визнання недійсними виданих на підставі вищевказаних рішень державних актів серії ЯМ №505409, ЯМ №505408 є обґрунтованими.

Також, з точки зору другої інстанції, обґрунтованою є вимога і про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави, в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», спірних земельних ділянок відповідно до положень ст. 387 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 є незаконним набувачем, враховуючи вищевикладене, вказаної земельної ділянки.

Зазначене повністю узгоджується з викладеним висновком в п. 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі №183/1617/16, де зазначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( стаття 387 ЦК України ).

При цьому, слід також зазначитипро те, що ОСОБА_1 ав силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу ( ст. 1 ЛК України ) природних ознак ( наявності лісової ( деревної ) рослинності ) спірної земельної ділянки знала або, проявивши розумну обачність, могла знати про те, що ліс і земельна ділянка вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

Також варто зауважити, що Стокгольмська Декларація, прийнята у 1972 році на Конференції Організації Об`єднаних Націй з навколишнього довкілля сформулювала принцип про те, що «Людина [ повинна мати ] має основне право на свободу, рівність і сприятливі умови життя в довкіллі, якість якого дозволяє вести гідне і процвітаюче життя, вона несе головну відповідальність за охорону і поліпшення довкілля на благо нинішнього і майбутніх поколінь». «Збереження і покращення якості оточуючого людину середовища є важливою проблемою, яка впливає на добробут народів та економічний розвиток усіх держав світу; це вираз волі народів усього світу і обов`язок урядів усіх держав».

Орхуська Конвенція про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, була погоджена Європейською економічною комісією ООН у 1998 році. Конвенція ратифікована у 40 країнах та Євросоюзом. Цей міжнародний договір визнає право «кожної людини нинішнього та прийдешніх поколінь на життя в навколишньому середовищі, сприятливому для її здоров`я та добробуту».

Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( 1950 ) не містить екологічних прав. Але рішення Європейського суду формують судову практику, відповідно до якої визнається, що забруднення навколишнього середовища є причиною порушення основних прав громадян, як право на життя, на повагу до приватного та сімейного життя.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 27 листопада 2007 року у справі «Хаммер проти Бельгії» суд вирішив, що не зважаючи на той факт, що навколишнє середовище прямо не захищене в Конвенції, проте саме по собі воно є цінністю, в якій як суспільство, так і державні органи мають живий інтерес. Економічні міркування і навіть право на власність, не мають виходити на перший план у питаннях охорони навколишнього середовища, зокрема, коли ця сфера законодавчо регулюється державою. Таким чином, державні органи зобов`язані діяти з метою захисту навколишнього середовища.

Оскільки ліси є невід`ємним елементом екосистеми, незаконне відчуження земель лісового фонду призводить до порушення прав усіх громадян на безпечне довкілля.

За таких обставин у справі, яка переглядається, «суспільним», «публічним» інтересом звернення позивача до суду з вимогою витребування спірних земельних ділянок з володіння ОСОБА_1 є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державної та комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2510цс15.

Таким чином, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 387 ЦК України, ст.ст. 3, 20, 21, 57, 116, 118, 122, 149, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 5, 19, 57 ЛК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263 ЦПК України, ухвалив помилкове рішення про відмову в задоволення заявлених позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора Київської області про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, за вказаних судом другої інстанції обставин, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог за їх обґрунтованістю у відповідності до ст.ст. 374, 376 ЦПК України та зазначених положень матеріального і процесуального права.

При цьому, не є належною підставою для відмови в задоволенні позову заява Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району про застосування строку позовної давності на сплив строку позовної давності ( а.с. 94-95 т. 1 ) в яких зазначено, зокрема, про те, що прокурору було відомо про порушене право в даній справі ще в 2012 році, з врахуванням наступного.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦПК України Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст.ст. 56, 57 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Відтак, прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі 697/2751/14-ц.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги заявлені в інтересах держави, в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», Київського обласного по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, строк позовної давності має обчислюється з дня коли зазначені особи довідалася або міг довідатися про порушення свого права, зокрема, Державне підприємство «Київське лісове господарство», оскільки, спірні земельні ділянки перебували в його користуванні.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення Державне підприємства «Київське лісове господарство» повідомило, про те, що йому стало відомо про порушення свого права при моніторингу публічної кадастрової карти України та звірки планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування в 2017 році та дізнавшись про таке порушення воно 18 вересня 2017 року звернулося до прокуратури Київської області з проханням вжити відповідні заходів ( а.с. 50-51, 52 т. 2 ).

Будь-яких інших доказів у відповідності до ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що Державному підприємству «Київське лісове господарство» було відомо або воно могло довідатися про порушення свого права раніше матеріали справи не містять і таких не надано апелянтом.

Отже, враховуючи викладене, перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», звернувся 03 травня 2019 року до суду із даним позовом в межах строку позовної давності.

Доводи відзиву Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району на апеляційну скаргу ( а.с. 1-3 т. 2 ), зокрема, про те, що позовну заяву подано з пропуском строку позовної давності, оскаржуване рішення сільської ради було надано на запит прокуратури ще в 2012 році, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи та не є належною правовою підставою для відмови у задоволенні апеляційних вимог.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути із Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області на користь прокуратури Київської області судовий збір в розмірі 9 605 ( 1 921 х 2 + 1 921 х 2 х 150 : 100 ) грн.

Також, слід стягнути із ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області судовий збір в розмірі 10 565,50 ( 1 921 + 1921 х 3 х 150 : 100 ) грн., а на користь держави решту несплаченого судового збору, що підлягала сплаті під час подачі позовної заяви до суду першої інстанції, в розмірі 3 842 ( 1 921 х 2 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Київської області задовольнити. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2019 року у справі за позовом першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», Київського обласного по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, до Крюківщинської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення заявлених вимог.

Визнати незаконним та скасувати рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області від 14 липня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 », площею 0,1720 га, по АДРЕСА_1 .

Визнати незаконним та скасувати рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області від 11 травня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , площею 0,0932 га, в АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним державний акт серії ЯМ №505409 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0788 га, кадастровий номер :01:018:0031, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім`я ОСОБА_1 22 жовтня 2012 року.

Визнати недійсним державний акт серії ЯМ №505408 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0932 га, кадастровий номер :01:018:0032, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий на ім`я ОСОБА_1 22 жовтня 2012 року.

Витребувати на користь держави, в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0788 га, кадастровий номер :01:018:0031 та земельну ділянку, площею 0,0932 га, кадастровий номер :01:018:0032.

Стягнути з Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області на користь прокуратури Київської області судовий збір у розмірі 9 605 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області судовий збір у розмірі 10 565,50 грн. та на користь держави - 3 842 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Р.В. Березовенко

О.П. Коцюрба