Провадження № 2/234/560/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі :

судді Демидової В.К.,

при секретарі Воропаєвої Ю.Ю.,

за участю представника позивача- Павленко О.В.,

представника відповідача- Листопад С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Краматорську, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення суми страхових виплат, що належала застрахованій особі та залишилась недоотриманою у в`язку з її смертю,-

Обставини справи:

17 жовтня 2019 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення суми страхових виплат, що належала застрахованій особі та залишилась недоотриманою у в`язку з її смертю, яка мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів - ОСОБА_4 . У встановлені чинним законодавством строки позивачі звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини від померлого ОСОБА_4 , зокрема в частині суми не отриманої в зв`язку зі смертю пенсії в сумі 73322,77 грн., та суми нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових сум в сумі 54991,96 грн., які належали спадкодавцю ОСОБА_4 .

Після отримання зазначених вище свідоцтв позивачі звернулись до відповідача з питанням щодо отримання успадкованих сум грошових коштів, які належали померлому ОСОБА_4 .

У відповідності до листа відповідача на ім`я ОСОБА_1 №01-04.1/3287 від 01.10.2018 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті спірних спадкових коштів.

Відмовляючи у виплаті відповідач зазначав, що нормативно-правовими актами Фонду за відсутністю оригіналу справи про страхові виплати передбачена можливість отримувати виплати за даними Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У зв`язку з тим, що батько позивачів за життя не скористався своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат та не звернувся до робочих органів виконавчої дирекції Фонду з заявою про продовження страхових виплат, як внутрішньо переміщена особа, визначена сума підлягає коригуванню, тому виплата суми зазначеної у свідоцтві про право на спадщину не може бути здійснена.

Також відповідач посилався на нормативно-правову базу, яка на його думку обґрунтовує його позицію щодо відмови у виплаті.

Аналогічна відмова була надана і позивачу ОСОБА_2 , яка містилась у листі №01 - 04.1/3289 від 01.10.2018 року.

З урахуванням зазначеного, позивачі вважають, що відмови відповідача є протиправними та порушують їх права на отримання спадщини від їх померлого батька.

Отже, позивачі є власниками майна, а саме недоотриманих страхових виплат, що належали спадкодавцеві.

Померлий спадкодавець ОСОБА_4 за життя отримав довідку вимушено переміщеної особи. Тобто відповідачу було відомо, що ОСОБА_4 реєструвався з непідконтрольної території та мав постійне місце проживання.

Не звернення за життя спадкодавцем ОСОБА_4 за нарахованими та належними йому страховими виплатами не є підставою для відмови у здійсненні виплати недоотриманих страхових виплат у сумі 54991,96 гривень, оскільки останні є його майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу та увійшли до складу спадщини.

Тому просять стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 Ѕ частку недоотриманих страхових виплати в сумі 27 495 (двадцять сім тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 98коп., що увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2018 року, стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 , Ѕ частку недоотриманих страхових виплат в сумі 27 495 (двадцять сім тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 98коп., що увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2018 року та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь позивачів в рівних частках понесені ними судові витрати відповідно до ст. 141 ЦК України.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2019 року відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення суми страхових виплат, що належала застрахованій особі та залишилась недоотриманою у в`язку з її смертю, в порядку загального позовного провадження.

30 жовтня 2019 року від представника відповідача по довіреності -Листопад С.О. надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справі відповідно до якого вказав, що починаючи з грудня 2014 року потерпілі на виробництві (члени їх сімей) мають право скористатися Порядком № 20 та отримувати належні їм страхові виплати, при цьому рішення про продовження проведення раніше призначених виплата та виплату раніше нарахованих, але не виплачених страхових сум оформлюється відповідною постановою відділення управління виконавчої дирекції Фонду, до якого звернулася внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання( перебування). Лише такі постанови є підставою для нарахування раніше призначених страхових виплат у робочих органах виконавчої дирекції Фонду, що здійснюють свою діяльність на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. ОСОБА_4 перебував на постійному обліку в відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві професійних захворювань України у Калінінському районі м. Донецька. Справи про застраховані виплати внутрішньо переміщених осіб з незалежних від Фонду обставин залишилися на тимчасово окупованій території Донецької області. Померла особа ОСОБА_4 , за життя не скористався своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат та не звернувся до робочих органів виконавчої дирекції Фонду з заявою про продовження страхових виплат як внутрішньо переміщеній особі, визначена сума підлягає коригуванню, тому виплата суми, зазначеної в свідоцтві про право на спадщину не може бути здійснена. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 13 листопада 2019 року підготовче судове засідання по вказаній цивільній справі відкладено до 16 грудня 2919 року.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2019 року підготовче судове засідання по вказаній цивільній справі відкладено до 3 січня 2020 року.

24 грудня 2019 року від представника позивачів Павленко О.В. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка долучена до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 03 січня 2020 року підготовче судове засідання по вказаній цивільній справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті на 21 січня 2020 року.

В судовому засіданні представник позивача Павленко ОСОБА_5 В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача- ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, за підставами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьку Донецької області помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29 серпня 2017 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є його діти- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., реєстр № 140.

Померлий ОСОБА_4 перебував на постійному обліку в відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві професійних захворювань України у Калінінському районі м. Донецька.

Померлий ОСОБА_4 перебував на обліку яквнутрішньо переміщена особа з АДРЕСА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається з копії довідки від 11.11.2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої терарії України та районів проведення антитерористичної операції.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли в тому числі не отримана в зв`язку зі смертю пенсія в сумі 73322,77 грн., та суми нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових сум в сумі 54991,96 грн.

Листами № 01-04.1/3287 від 01.10.2018 року та № 01-04.1/3289 від 01.10.2018 року, Краматорським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у виплаті спірних спадкових коштів.

Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються статтями 1216, 1227 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України ).

Позивачі- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одержали свідоцтво про право на спадщину, яке видано приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., реєстр № 140, згідно якого спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 , спадщина на яку видано це свідоцтво складається, зокрема, з недоотриманих страхових сум в сумі 54991,96 грн., яка належала спадкодавцеві ОСОБА_4 , що підтверджується листом Донецького міського відділення у Калінінському району Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 01-03/08-272 від 24 листопада 2017 року.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_4 за життя не скористався своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат, не звернувся до робочих органів виконавчої дирекції Фонду з заявою про продовження страхових виплат, як внутрішньо переміщена особа, а тому визначена сума підлягає коригуванню і виплата суми зазначеної у свідоцтві про право на спадщину не може бути здійснена, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до статті 1300 ЦК України зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені нотаріусом або в сільських населених пунктах - уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини лише за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені за рішенням суду.

У зазначених випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1301 ЦК України якщо буде встановлено, що особа, якій видане свідоцтво про право на спадщину, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом, свідоцтво про право на спадщину за рішенням суду визнається недійсним.

На час розгляду справи судом свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , недійсним не визнано.

Внесення в нього будь-яких змін за ініціативою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, крім визнання його недійсним, діючим законодавством не передбачено.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину є діючим, відповідач має обов`язок здійснити ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 виплату недоотриманих страхових виплат у сумі 54991,96 гривень, що належали ОСОБА_4 та на час його смерті зберігалися у Донецькому міському відділенні у Калінінському району Фонду соціального страхування України в Донецькій області

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження 14-271цс18) зазначила, що відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 15 квітня 2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно з положеннями статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21 Конституції України).

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції (стаття 46 Конституції України).

Виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту (частина перша статті 92 Конституції України).

За пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України у справі про тлумачення терміна "законодавство" від 09 липня 1998 року N 12-рп/98 Конституція України значно розширила коло питань суспільного життя, що визначаються чи встановлюються виключно законами України як актами вищої після Конституції України юридичної сили в системі нормативно-правових актів. Відповідно до статті 92 Конституції України законами України мають регламентуватися найважливіші суспільні та державні інститути (права, свободи та обов`язки людини і громадянина; вибори, референдум; організація і діяльність органів законодавчої, виконавчої та судової влади тощо).

Разом з тим за змістом пункту 3 Рішення Конституційного Суду України у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп/2000, виходячи з Конституції України Закон України "Про Рахункову палату Верховної Ради України" від 11 липня 1996 року, як і будь-який інший закон України, - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили. Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні (стаття 75 Конституції України). Це означає, що право приймати закони, вносити до них зміни у разі, коли воно не здійснюється безпосередньо народом (статті 5, 38, 69, 72 Конституції України), належить виключно Верховній Раді України (пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України) і не може передаватись іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). З наведеного випливає, що Верховна Рада України може змінити закон виключно законом. Закон не може бути змінений підзаконним правовим актом.

У межах своєї компетенції Кабінет Міністрів України видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом (стаття 117 Конституції України). Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України належать до категорії підзаконних.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 цього рішення зазначено, що наведених міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдови за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я". Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів у межах своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Україна від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала, оскільки у постанові Верховної Ради України N 462-VIII від 21 травня 2015 року, якою схвалено заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод", зазначено про відступ від окремих зобов`язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Крім того, суд звертає увагу, що постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", від 10 жовтня 2014 року № 531 "Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на які посилається відповідач, регламентують порядок призначення, продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам. Проте вони не стосуються спадкоємців, які мають право на отримання неодержаних за життя померлим страхових виплат, що увійшли до складу спадщини.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, та з відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід стягнути по Ѕ частці недоотриманих страхових виплати в сумі по 27495, 98 коп. кожному, що увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2018 року.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивачами сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн., по 768,40 грн. кожним за кожну вимогу майнового характеру.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору підлягають їм відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та статей 16, 1216,1227 ЦК України, керуючись статтями 3,12,13,76-81,141,258,259,263-265,268,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення суми страхових виплат, що належала застрахованій особі та залишилась недоотриманою у в`язку з її смертю- задовольнити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , Ѕ частку недоотриманих страхових виплати в сумі 27 495 (двадцять сім тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 98 коп., що увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2018 року.,

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , Ѕ частку недоотриманих страхових виплат в сумі 27 495 (двадцять сім тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 98 коп., що увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2018 року.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 768,40 грн.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд (Перехідні положення п.п. 15.5, 15), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Краматорського міського суду В. К. Демидова