Справа № 717/1435/19
Провадження № 2/724/115/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Ватамана І.І.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Максимчук А.В.

представника відповідача: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення юридичних фактів, -

В С Т А Н О В И В:

07.11.2029 року представник позивача ОСОБА_1 - Максимчук А.В. звернулася до Кельменецького районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання, в якому просила визнати факт окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 01 вересня 2000 року до розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 06 травня 1995 року по 17 грудня 2014 року .

Від шлюбу в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що сімейне життя з ОСОБА_3 не склалося, оскільки він не утримував сім`ю, тому вона змушена була поїхати на заробітки в Італію, де з того часу проживає і по сьогоднішній день. Натомість вказує, що з 01 вересня 2000 року позивачка не проживала з відповідачем, оскільки саме з того часу вона проживала та працювала в Італії.

Також зазначає, що саме з 2000 року припинились сімейні відносини між позивачкою та відповідачем як подружжя, вони не мали статевих взаємовідносин, що притаманне подружжю. Кожен з них мав власний побут та вони остаточно втратили взаєморозуміння і повагу один до одного.

При цьому, вказує, що позивач не подавала на розлучення лише у зв`язку з тим, що відповідач погрожував їй, що якщо ОСОБА_1 подасть на розлучення, то він позбавить її батьківських прав на сина. В зв`язку з цим, як кожна мати вона боялась втратити сина і подала на розірвання шлюбу лише після того, як син став повнолітнім.

У зв`язку з тим, що з відповідачем залишився неповнолітній син, то позивачкою регулярно передавались та надсилались кошти на утримання сина з Італії.

При цьому, все спілкування подружжя обмежувалось лише питанням проживання та утриманням їх неповнолітнього сина.

Вказує, що позивач приїхавши на Україну в другій половині вересня 2003 року зупинилася за місцем проживання своєї матері на станції АДРЕСА_2 , про що повідомила відповідача та просила привезти сина, щоб провести із ним час. Коли відповідач ОСОБА_3 привіз сина то влаштував скандал, який сильно травмував сина, що відбувалось в присутності свідків.

В подальшому з метою уникнення завдання психологічних травм синові, позивачкою вживались всі заходи для уникнення будь-яких скандалів з відповідачем.

Тому, вважає, що в даних взаємовідносинах між позивачкою та відповідачем відсутній факт проживання однією сім`єю та ведення спільного побуту.

Встановлення факту окремого проживання позивачки з відповідачем з 01 вересня 2000 року і до розлучення позивачу необхідно для розподілу спільного майна подружжя, так як за час окремого проживання з 01 вересня 2000 року, ОСОБА_1 не вела з відповідачем спільного господарства і тому кошти витрачені на придбання квартири АДРЕСА_3 , що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 65,50 кв. м., в тому числі житловою площею 34,50 кв.м., вважає своєю приватною власністю, оскільки квартира була придбана за її власні кошти, які вона вважає власними і такими, що не підлягають розподілу.

Тому, підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому, зазначає, що розгляд позовної заяви ОСОБА_1 про визнання вказаної квартири її приватною власністю та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на ? частку квартири розглядається Кельменецьким районним судом Чернівецької області (справа № 717/660/19).

Вважає, що встановлення факту окремого проживання відповідає способу захисту прав та інтересів позивача ОСОБА_1 , що встановлений законом, оскільки іншим способом, ніж звернення до суду з даним позовом немає можливості захистити права позивача.

Згідно розпорядження № 62 Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2019 року щодо визначення підсудності цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання передано на розгляд Хотинському районному суду Чернівецької області.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

23.01.2020 року на адресу Хотинського районного суду від представника позивача Максимчук А.В. надійшла заява, в якій вона просила поновити термін для подачі заяви із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2020 року року поновлено представнику позивача Максимчук А.В. процесуальний строк для подачі клопотання про розгляд даної цивільної справи в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням, підготовче судове засідання призначено на 11:00 годину 12 лютого 2020 року.

12.02.2020 року представник позивача Максимчук А.В. надала до суду доповнення до позовної заяви разом з додатками та квитанцію про сплату судового збору, в якій просила пункт третій прохальної частини позовної заяви викласти в наступній редакції: визнати факт окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01 вересня 2000 року до розірвання шлюбу та встановити факт фактичного припинення шлюбних стосунків з 01 вересня 2000 року до розірвання шлюбу.

12.02.2020 року від представника відповідача ОСОБА_6 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона посилається на те, що позовна заява є не обгрунтованою та безпідставною, а тому просить в її задоволенні відмовити. Також просить стягнути з позивача понесені судові витрати, розрахунок яких надасть до суду додатково.

17.02.2020 року в судовому засіданні представником відповідача було подано заяву, в якій вона просила зупинити провадження в даній справі до прийняття рішення Чернівецьким апеляційним судом у справі № 717/660/19.

Ухвалою суду від 17.02.2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про зупинення провадження в справі відмовлено.

Також 17.02.2020 року представником позивача ОСОБА_1 - Максимчук А.В. було подано до суду заяву про залучення доказів щодо розміру витрат, які позивач сплатила у зв`язку з розглядом справи

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Суду пояснила, що до виїзду в Італію у 2000 році у неї з відповідачем були конфлікти, з виїздом за кордон у 2000 році шлюбні відносини фактично припинились. Вони окремо проживали. В 2003 році при приїзді на територію України з Італії на станції Ларга в неї відбувся черговий конфлікт з ОСОБА_3 , який вчинив з нею сварку. Починаючи з 2003 року вона періодично приїжджала на територію України, проте проживала не з ОСОБА_3 , а в родичів або знайомих. Під час приїздів бачилась з сином ОСОБА_4 і по місцю його проживання з батьком. З 2000 року фактично створила нову сім`ю з ОСОБА_29 в Італії, проживали з ним разом, мали спільний бюджет, яким спільно розпоряджалися, зокрема і купували автомобіль сину ОСОБА_4 . Починаючи з 2000 року жодних відносин з ОСОБА_3 не підтримувала, крім пересилання коштів на утримання сина на постійні вимоги ОСОБА_3 .

Представник позивача Максимчук А . В . в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, щодо викладеного у відзиві заперечувала. Також надала суду заяву про залучення доказів щодо розміру витрат, які позивач сплатила у зв`язку з розглядом справи, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 9918,30 гривень, надавши при цьому розрахунок виконаних робіт та квитанцію від 17.02.2020 року про оплату правової допомоги в готівковій формі. Також просила стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1609,20 гривень та послуги перекладача в сумі 1180,00 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, 21.02.2020 року надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи відкласти на іншу дату в зв`язку з тим, що він не може прибути в судове засідання на вказану дату, оскільки на даний час перебуває у відрядженні за межами України, та просив відкласти розгляд справи, призначити судове засідання після 10 березня 2020 року.

В судовому засіданні, суд відмовив в задоволенні клопотання, оскільки належних, достатніх доказів поважності причин неявки в судове засідання відповідач не надав.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, викладене у відзиві підтримала.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 06 травня 1995 року по 17 грудня 2014 року.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 17.12.2014 року , справа № 717/1937/14-ц шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .

Згідно статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції 1969 року) суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути визнані факти, що призводять до виникнення, зміни чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Проаналізувавши ст. ст. 1, 2, 6, 6-1, 6-2, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України дає підстави вважати, що з 2000 року по 2004 рік Кодекс про шлюб та сім`ю України допускав можливість факт припинення шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду із вказаним позовом, просить визнати факт її окремого проживання з відповідачем ОСОБА_3 в період з 01 вересня 2000 року до розірвання шлюбу та встановити факт фактичного припинення шлюбних стосунків з 01 вересня 2000 року до розірвання шлюбу.

Встановлення факту окремого проживання сторін з 01 вересня 2000 року і до розлучення позивачу необхідно для розподілу спільного майна подружжя, оскільки позивач вважає, що за час окремого проживання з 01 вересня 2000 року вона не вела з відповідачем спільного господарства і тому кошти витрачені на придбання квартири АДРЕСА_3 , що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 65,50 кв. м., в тому числі житловою площею 34,50 кв.м., є її приватною власністю, так як квартира була придбана за її власні кошти, які вона вважає, що не підлягають розподілу.

При цьому, вказаний спір, а саме позов ОСОБА_1 про визнання квартири її приватною власністю та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на ? частку квартири на даний час знаходиться на розгляді в Чернівецькому апеляційному суді (справа № 717/660/19).

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 у вересні місяці 2000 року виїхала на заробітки за кордон до Італії, де і перебуває по даний час, вказаний факт не оспорювався в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_6 .

Спільний син сторін ОСОБА_4 залишився проживати разом з батьком.

Як встановлено судом у 2006 році була придбана квартира АДРЕСА_3 , що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 65,50 кв. м., в тому числі житловою площею 34,50 кв.м., яку позивач вважає своєю приватною власністю, так як вона була придбана за її власні кошти, зароблені не в період спільного проживання з відповідачем.

В свою чергу представник відповідача ОСОБА_6 не погоджується із такими доводами позивача, вважає їх безпідставними, посилаючись на те, що сторони в зазначений період, а саме з вересня місяця 2000 року та до розірвання шлюбу проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, та виховували спільного сина, при цьому вищевказана квартира була придбана в період їх спільного проживання.

Проте, суд не погоджується із такими доводами представника відповідача ОСОБА_6 виходячи з наступного.

Так, згідно матеріалів справи, а саме довідки об`єднання співвласників багатоквартирних будинків ( АДРЕСА_3 ) встановлено, що вона видана власнику квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 проте, що вона зареєстрована та проживає в даній квартирі з 29.11.2006 року та по теперішній час. Крім власниці квартири в квартирі більше ніхто не реєструвався.

Відповідно до акту від 11.02.2020 року за адресою: квартира АДРЕСА_3 засвідчено той факт, що ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_11 протягом 2003-2014 років періодично проживала без реєстрації у своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказаний факт був підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_12 , яка являється сусідкою ОСОБА_1 , та яка суду пояснила, що у 2003 році ОСОБА_1 приїхала з Італії разом зі своєю матір`ю додому до матері на ст. Ларга, смт. Кельменці, туди ж і приїхав відповідач ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_4 . ОСОБА_3 тоді наполягав щоб ОСОБА_1 поїхала у с. Вовчинець, Кельменецького району, проте та у відповідь йому вказала, що у неї є інша сім`я в Італії, на що ОСОБА_3 вчинив скандал і сказав, що позбавить ОСОБА_1 батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина, син ОСОБА_4 тоді дуже засмутився та плакав.

Також вказаний свідок підтвердила факт періодичного проживання ОСОБА_1 по приїзду з Італії за адресою проживання своєї матері на станції Ларга.

Також даний свідок в судовому засіданні, повідомила, що вона прибирала у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яку придбала ОСОБА_1 , однак там вона ніколи не зустрічала ОСОБА_3 , який би там проживав, оскільки у вказаній квартирі не було умов для проживання, так як там проводився ремонт. З відповідачем вона знайома, так як той звертався до неї з проханням, щоб вона посприяла їх примиренню з позивачкою. Прибирати до квартири вона приходила після того як хлопці які робили ремонт, закінчували роботу. При цьому, вказала, що позивач почала приїжджати до квартири у 2014 році коли вже було закінчено ремонт.

Свідок ОСОБА_11 , яка є матір`ю позивачки повідомила, що фактично у її доньки з ОСОБА_3 не було нормальної сім`ї, у 2014 році вони вже розлучалися вдруге, перший раз вони розлучалися до народження сина ОСОБА_4 . У 2014 році відповідач ОСОБА_3 розлучився з її донькою оскільки була вагітна інша жінка. Також вказала, що відповідач неодноразово виганяв ОСОБА_1 із с. Вовчинець без речей, речі потім забирала вона в присутності працівників поліції. Також пояснила, що вона є приятелькою із мамою ОСОБА_29 , оскільки працює навпроти квартири матері ОСОБА_29 . Підтвердила суду, що із 2000 року її донька ОСОБА_1 проживала однією сім`єю в Італії із ОСОБА_29 . Крім того, вказала, що у 2003 році по приїзді ОСОБА_1 на Україну, ОСОБА_3 вчинив скандал із нею на станції Ларга.

Свідок ОСОБА_17 , який є чоловіком сестри позивачки в судовому засіданні пояснив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сім`ї фактично з 2000 року не існувало. Коли ОСОБА_1 приїжджала на Україну, то проживала в основному в помешканні своєї матері на станції Ларга, декілька разів зупинялась в них вдома. Коли приходив ОСОБА_3 разом із сином до них в гості, то часто були скандали у зв`язку з неприязними відносинами між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Також вказав, що йому не відомо про те, щоб ОСОБА_3 приймав участь в ремонті квартири, яка була придбана у 2006 році в смт. Кельменці, при цьому вказав, що він неодноразово з братом ОСОБА_1 ОСОБА_30 розвантажував будматеріали та сантехніку, які використовувались для ремонту квартири.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що починаючи з 2003 року він зберігав у себе кошти, які ОСОБА_1 відправляла на Україну, в разі потреби передавав їх сину ОСОБА_1 на його потреби. Суму в 50 тисяч доларів передав ОСОБА_1 та ОСОБА_29 по їх приїзду в Україну. Із відповідачем ОСОБА_3 він особисто не знайомий, проте знайомий із ОСОБА_29 , який приїжджав разом з ОСОБА_1 з Італії. Також вказав, що він перевозив передачі з Італії в Україну, зокрема предмети і речі для квартири, меблі та техніку. ОСОБА_3 він особисто не знає і не бачив його ніколи.

Так, свідок ОСОБА_29 , який був допитаний в судовому засіданні у присутності перекладача ОСОБА_22 пояснив, що він проживав з ОСОБА_1 з 2000 року у його помешканні, з 2003 року вони з ОСОБА_1 переїхали проживати до помешкання його матері, де і проживали разом з його матір`ю. Вказав, що ОСОБА_1 в нього не працювала, вони проживали разом та вели спільний бюджет, разом приймали рішення щодо його розпорядження, а саме щодо витрат сина ОСОБА_1 , придбання йому одягу, автомобіля, навчання сина та придбання інших дорого вартісних покупок. Вказав, що він знайомий із сином ОСОБА_1 і його родина також. Крім того, пояснив, що йому було відомо про те, що ОСОБА_1 перебувала в офіційному шлюбі, однак він не бачив в цьому будь-яких проблем, оскільки так само як і ОСОБА_1 не бажав завдавати сину ОСОБА_4 психологічної травми.

Так, з матеріалів справи, судом встановлено, що позивачем було придбано сантехніку та інші матеріали та предмети для ремонту квартири, що підтверджується копіями квитанцій з перекладом на українську мову (а.с. 91-100).

Доказів того, що вони не були використані у квартирі, яка була придбана у 2006 році відповідачем чи його представником суду не надано.

Отже, як встановлено вище, ОСОБА_29 підтвердив в судовому засіданні, що вони з ОСОБА_1 з 2000 року проживали разом та вели спільний бюджет.

Також факт не проживання позивачки з відповідачем був підтверджений в судовому засіданні і поясненнями свідка ОСОБА_23 , яка в судовому засіданні пояснила, що з самого початку сімейні стосунки у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не заладились, ОСОБА_1 у 2003 році приїжджала 1 раз і то зупинялась у своєї матері на станції Ларга. Потім могла приїхати 1 раз на 2 роки, спільне господарство з ОСОБА_3 вони не вели, стосунки з ОСОБА_29 не скривала, все з Італії передавала сину ОСОБА_4 , також передавала техніку та меблі з Італії для своєї квартири. Коли була на Україні то 2-3 рази зупинялась в неї, а в основному постійно у своєї матері на станції Ларга. Також вказала, що їй відомо, що ОСОБА_3 участі в ремонті квартири взагалі не приймав, спільного бюджету ОСОБА_3 з ОСОБА_1 не вели, за комунальні послуги сплачував брат ОСОБА_1 ОСОБА_30 , за кошти ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні також вказав, що коли ОСОБА_1 приїжджала на Україну то постійно зупинялася в своєї матері на станції Ларга, інколи у сестри. З ОСОБА_3 в ОСОБА_1 були постійно конфліктні ситуації. Ремонт в квартирі ОСОБА_1 проводила сама без ОСОБА_3 , робила все для сина, техніку та меблі в квартиру передавала з Італії. Вихованням сина займався батько ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_1 , суду пояснив, що ОСОБА_1 у 2000 році виїхала за кордон, зароблені кошти передавала ОСОБА_3 на утримання сина, оскільки він проживав із батьком. Вказав, що квартиру у 2006 році ОСОБА_1 придбала для себе, на вимогу нотаріуса при купівлі квартири в ОСОБА_3 лише брала згоду. Як йому відомо, ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не розлучалися, оскільки не хотіли травмувати їх сина психологічно. Вказав, що ОСОБА_1 приїжджала в перші роки на станцію Ларга, де проживає її мати, пізніше стала приїжджати 1 раз на півтора - два роки, жила в сестри, в брата, в подружки. ОСОБА_3 в квартирі не жив, у 2006 році у сина ОСОБА_4 були ключі від квартири, в якій він чекав батька ОСОБА_3 , який мав його забрати з роботи. Умов для проживання в квартирі не було. Також вказав, що йому відомо про те, що ОСОБА_1 проживає з італійцем з 2000 року, ведуть спільний бюджет, разом з ОСОБА_29 купили сину ОСОБА_1 - ОСОБА_4 автомобіль.

Свідок ОСОБА_4 , який є сином сторін, в судовому засіданні пояснив, що його мати ОСОБА_1 у 2000 році виїхала до Італії на заробітки, сімейні стосунки з батьком підтримувала, 1,2 рази на рік приїжджала додому, у 2003-2005 їхали разом на море відпочивати, у 2006 році купили квартиру, по 2013 рік проводили ремонт в квартирі, батько записував всі витрати в блокнот. Вказав, що він з 2006 по 2008 рік проживав разом з батьком в квартирі у смт. Кельменці, їздив до мами в Італію влітку 2014 року, в серпні 2013 року мати та батько купили йому автомобіль. Також вказав, що він не був знайомим з родиною ОСОБА_29 , коли мати приїжджала на Україну, то проживала разом з ним та батьком в с. Вовчинець, батько працював в Райпо, та заробляв кошти.

Які саме виконував роботи відповідач ОСОБА_3 у квартирі, яка придбана у 2006 році даний свідок пояснити не зміг.

Будучи у збудженому стані своєю поведінкою та показами дав підстави дійти висновку про наявність неприязних відносин між позивачем та даним свідком.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснила, що вона працює вчителем Вовчинецького НВК в с. Вовчинець, Кельменецького району, Чернівецької області, та являється хорошою знайомою ОСОБА_1 , оскільки до того часу як поїхала за кордон ОСОБА_1 працювала в лікарні, стосунки з їхньою сім`єю дуже хороші. Вказала, що їй невідомо ким була придбана квартира в смт. Кельменці у 2006 році і чи хтось проживав в тій квартирі, тільки знає що робилися ремонти. Зазвичай ОСОБА_1 приїжджала із за кордону влітку 1 раз на рік. Їхній син більшість часу знаходився під наглядом батька та бабусі, навчався в школі, потім вступив до училища, а потім до університету. Також вказала, що минулого року ОСОБА_1 приїжджала з італійцем в гості, це було на свято Пасхи в 2019 році.

Отже, як встановлено судом, всі свідки, окрім сина сторін ОСОБА_28 підтвердили в судовому засіданні той факт, що ОСОБА_1 з 2000 року виїхала за кордон де і перебуває на даний час.

Крім того, в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_23 було встановлено, що позивач не хотіла травмувати сина, тому не подавала на розлучення, хоча при цьому і висилала кошти на утримання сина, який по факту проживав з батьком.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що в даних правовідносинах між сторонами відсутній факт проживання однією сім`єю та ведення спільного побуту та зобов`язання, відповідно до ч. ч. 1.2, 3 ст. 55 СК України, дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги.

Таким чином, враховуючи вище вказані обставини, судом встановлено, що сторони хоча і формально перебували в шлюбі, проте не проживали однією сім`єю, не були пов`язані спільним побутом та не мали взаємних прав та обов`язків в розумінні ст. 55 СК України.

Також в судовому засіданні, було підтверджено достовірними та належними доказами, що позивач ОСОБА_1 з 01 вересня 2000 року не проживала однією сім`єю з відповідачем, оскільки саме із зазначеного часу остання проживала та працювала в Італії, що також підтверджується витягом із рахунку соціального страхування в Італії ОСОБА_1 виданого 16.08.2019 року, заявою ОСОБА_29 (з перекладом на українську мову) про те, що ОСОБА_1 проживала у його помешканні з 01 вересня 2000 року по 31 травня 2002 року, яка слугувала підставою для узаконення перебування позивача ОСОБА_1 в Італії; тимчасовим дозволом на проживання з необмеженим терміном дії, який видавався на підставі тимчасових дозволів; актом про періодичне проживання ОСОБА_1 по приїзді в Україну без реєстрації в період з 2003 по 2014 роки у матері ОСОБА_11 на станції Ларга, та іншими доказами наявними в матеріалах справи.

При цьому, суд не бере до уваги довідки Вовчинецької сільської ради Кельменецького району, які наявні в матеріалах справи, щодо факту рестрації та проживання позивача ОСОБА_1 в с. Вовчинець Кельменецького району, оскільки в судовому засіданні було доведено факт проживання ОСОБА_1 починаючи з 2000 року в Італії.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази, а саме квитанції про оплату комунальних послуг, інтернету в квартирі АДРЕСА_3 , яка була придбана у 2006 році та власником якої є ОСОБА_1 .

Натомість свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні підтвердив той факт, що вони разом з ОСОБА_1 , починаючи з 2000 року проживали разом в Італії, що і підтверджено вищевказаними доказами, які наявні в матеріалах справи.

Пояснення свідка сина сторін ОСОБА_4 з приводу того, що вони всі разом батько, мати та він проживали і в 2003 році їздили на море, спростовується іншими доказами по справі, оскільки як встановлено судом позивач ОСОБА_1 в зазначений період перебувала в Італії.

Доказів належних та допустимих про поїздки спільно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на море відповідачем в порядку передбаченому ЦПК суду не надано.

Крім того, судом не приймаються до уваги і пояснення ОСОБА_4 з приводу того, що автомобіль йому придбали батько та мати разом, оскільки останньому не відомо хто саме з них розраховувався за вказаний автомобіль і це є лише його припущення.

Крім того, ОСОБА_4 у своїх показах не вказав, які саме роботи проводив його батько ОСОБА_3 у квартирі, яка придбана у 2006 році та коли саме вони проводились.

Доказів про такі факти відповідачем ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_6 суду не надано і такі відсутні в матеріалах справи, а позивачем та її представником вони заперечуються.

При цьому, судом встановлено, що на даний у ОСОБА_4 склалися неприязні відносини з матір`ю ОСОБА_1 , що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Щодо викладеного в позовній заяві про розірвання шлюбу, яку було надано суду як доказ, з приводу того, що сторони «з 2013 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства», на яку представник позивача просила звернути увагу, суд вважає, що дане твердження не спростовує той факт, що в сторін фактично були припинені сімейні відносини раніше, так як було стверджено позивачем в судовому засіданні останні підписувала позовну заяву на розірвання шлюбу після чергового скандалу з відповідачем, а тому її зміст не читала.

Як встановлено із викладеного в позовній заяві, позивач в обґрунтування позовних вимог, просить встановити факт проживання однією сім`єю, починаючи з вересня 2000 року до розірвання шлюбу.

Проте, суд не погоджується із такими доводами позивача, оскільки до відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), яким не передбачено можливості визнання факту окремого проживання, а тому суд дійшов висновку, що підстави для задоволення вимог про встановлення факту окремого проживання в період з 2000 року до 01 січня 2004 року відсутні.

Зокрема, чинним на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачалося можливості встановлення факту окремого проживання, а виникнення такого права стало можливим лише з 01 січня 2004 року, коли набрав чинності Сімейний кодекс України.

За таких обставин, вимоги позовної заяви про встановлення факту окремого проживання в період з 2000 року до 01 січня 2004 року не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання в період до 1 січня 2004 року слід відмовити, а саме: встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 01 січня 2004 року до розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_6 .

При цьому, рішення суду повинно бути обґрунтоване належними і допустимими доказами.

Так, у статті 57 ЦПК України 2004 року, визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Однак, ні відповідачем ОСОБА_3 , а ні представником відповідача ОСОБА_6 не надано суду жодних належних та допустимих доказів проживання сторін однією сім`єю, ведення спільного господарства, побуту, піклування про побудову сімейних відносин між позивачкою та відповідачем з 2000 року.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, а також показами свідків, що у даних взаємовідносинах, які склалися між сторонами відсутній факт проживання однією сім`єю та ведення спільного побуту.

За таких обставин, суд вважає, що факт окремого проживання був достовірно встановлений в судовому засіданні на підставі пояснень свідків та інших належних та допустимих доказів, які надані до матеріалів справи.

Відповідно до судової практики Верховного суду, а саме постанови Верховного суду від 15.08.2019 року, справа № 588/350/15-ц навіть факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачкою коштів протягом 2000-2014 років відповідачу, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Крім того, в судовому засіданні також знайшов своє підтвердження і юридичний факт фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 01 вересня 2000 року до розірвання шлюбу, 30 грудня 2014 року, оскільки такий був доведений в судовому засіданні, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити в повному обсязі, оскільки він був достовірно встановлений судом поясненнями свідка ОСОБА_29 , з яким позивач проживала в Італії, починаючи з 2000 року і по даний час.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01 січня 2004 року до розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_6 ; встановити факт фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01 вересня 2000 року до розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В іншій частині відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1609,20 гривень, проведено оплату за переклад документів в розмірі 1180,00 гривень, та 9918,30 гривень - витрати на стягнення правової допомоги, які підтвердженні копією розрахунку виконаних робіт за надання правничої допомоги від 17.02.2020 року та оригіналом квитанції від 17.02.2020 року про оплату правової допомоги у готівковій формі.

Враховуючи те, що судом було встановлено юридичні факти, тому судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1609,00 гривень, також підлягають стягненню і витрати за переклад документів в розмірі 1180,00 гривень згідно квитанції № 2544 (а.с. 89).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Враховуючи акт виконаних робіт, квитанцію № 3 (клієнт ОСОБА_1 - адвокат Максимчук А.В.) від 17.02.2020 року за надання послуг правничої допомоги в даній справі, які представником позивача Максимчук А.В. було надано до суду 17.02.2020 року, при цьому також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає доцільним стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7918,30 гривень.

В загальному, судові витрати складають 10707,50 гривень (1609,00+1180,00+7918, 30), які суд і стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 .

Доказів про сплату судових витрат та витрат на правничу допомогу представником відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні надано не було і такі в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3, ч. 55 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 1, 2, 6, 6-1, 6-2, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 57, 81, 141, 263-266, 268, 315 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення юридичних фактів - задовольнити частково.

Встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 з 01 січня 2004 року до розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Встановити факт фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 з 01 вересня 2000 року до розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 судові витрати в розмірі 10707 (десять тисяч сімсот сім) гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.03.2020 року.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв