ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Херсон

Справа №649/1397/19

Провадження № 22-ц/819/1739/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Базіль Л.В.

Приходько Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 17 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гапоненка Р.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04 квітня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5428,96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив, що підписана ним Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір.

В порушення взятих на себе зобов`язань відповідач умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим допустив утворення заборгованості, яка станом на 27 листопада 2019 року становить 10333,90грн., з яких: 2643,48грн. заборгованість за кредитом, 2304,63грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5385,79грн. пеня, яку банк просив стягнути з ОСОБА_1 , вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 17 лютого 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволений частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04 квітня 2014 року у розмірі 2643,48грн., судові витрати у розмірі 491,40грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду від 17 лютого 2020 року, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами та неустойкою (пенею) скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В решті рішення суду залишити без змін.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в повній мірі не дослідив умови Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, укладеної між сторонами, яка містить положення щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування коштами та пені, у разі порушення позичальником зобов`язань по поверненню коштів. Оскільки банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув у погодженому сторонами розмірі, суд безпідставно відмовив у стягненні процентів за договором та пені.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 квітня 2014року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно умов якої позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5428,96 грн. строком на 24 місяці, з 04 квітня 2014 року по 30 квітня 2016 року, зобов`язавшись повернути кошти у визначений сторонами строк та сплатити проценти у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звернувши до суду із позовом, банк вказав, що позичальник належним чином умови ОСОБА_2 угоди належним чином не виконує, з приводу чого станом на 27 листопада 2019 року виникла заборгованість у загальному розмірі 10333,90грн., з яких: 2643,48грн. заборгованість за кредитом; 2304,63грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5385,79грн. пеня.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції вважав, що стягнення з ОСОБА_1 підлягає лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2643,48грн., яка є доведеною перед судом. В решті у задоволенні вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення процентів за договором та пені слід відмовити, оскільки суду не було надано Умови та правила банківських послуг і Тарифи банку підписані особисто позичальником, що унеможливлює їх стягнення згідно Умов та правил, Тарифів, наданих банком.

Проте, повністю погодитися з висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржено, а відтак згідно ст. 367 ч.1 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду у цій справі.

Згідно положень ч.1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як зазначено вище, пунктом 2.1 Генеральної угоди сторони погодили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 5428,96 грн., на строк 24 місяці з 04 квітня 2014 по 30 квітня 2016 року, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту у вказаній заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості має здійснюватися, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця шляхом надання відповідачем Банку грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості за кредитом у розмірі 271,67 грн. Останнє погашення заборгованості за кредитом повинно бути здійснено до 30 квітня 2016 року.

Сторони також погодили, що у разі порушення позичальником строку погашення заборгованості, вказаного у Генеральній угоді більш, ніж на 31 день за зобов`язаннями, строк яких не настав, строк повернення кредиту рахується на 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою і позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 583,56 грн (п. 2.2).

Таким чином, сторонами договору погоджено умови щодо нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафу за порушення виконання зобов`язань, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором б/н від 04.04.2014 року та виписки по рахунку вбачається, що останній місячний платіж позичальником був здійснений 29 липня 2015 року. Оскільки в подальшому боржником не здійснювалися погашення заборгованості, то з урахуванням пункту 2.2. Генеральної Угоди обов`язок по повному погашення кредиту у відповідача на став 27 вересня 2015 року (32-ий день), а отже строк дії кредитного договору між сторонами припинився з цієї дати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) висловлено правову позицію про те, що проценти за кредитом нараховуються протягом строку кредитування; якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені статтею 625 ЦК України; перебіг позовної давності починається по кожному окремому платежу з моменту прострочення його оплати; неустойка нараховується з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, якщо такий платіж не було здійснено (аналогічно розраховується й позовна давність зі сплати неустойки по кожному платежу, але у межах спеціального строку давності - 1 рік); сплив позовної давності зі сплати основної суми заборгованості (тіла, процентів) є підставою для застосування строку давності і до додаткових вимог (штраф, пеня).

Враховуючи, що строком повернення кредиту, відповідно до умов Генеральної угоди, є 27 вересня 2015 року, з наступного місяця у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право нараховувати проценти за договором, укладеним з ОСОБА_1 , а у відповідача в свою чергу не виникало обов`язку по їх сплаті.

За наведених обставин позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за договором підлягають частковому задоволенню у розмірі 295,58грн. (нараховані станом на 27 вересня 2015 року).

В решті цих вимог слід відмовити, з урахуванням вищезазначеного правового висновку суду касаційної інстанції, за яким банк не мав права проводити нарахування процентів за договором після закінчення строку його дії, а тому вимоги банку про стягнення процентів за період з 28 вересня 2015 року по 27 листопада 2019 року є безпідставними.

Разом із цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі 5385,79грн., оскільки Генеральна угода від 04 квітня 2014 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN4752 від 26 січня 2012 року, яка підписана сторонами, не містить погоджених сторонами положень щодо стягнення пені у разі порушення позичальником умов договору.

Доводи апеляційної скарги рішення суду в цій частині не спростовують, а тому є неприйнятними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався/не визнавався недійсним, а тому ОСОБА_1 погодився з усіма істотними умовами договору, вищенаведені висновки суду не спростовує, оскільки такий договір не містить умов щодо стягнення пені.

Згідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь банку підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог (28,4%), пов`язані зі сплатою банком судового збору в судах першої та апеляційної інстанціях, в розмірі 1363,90грн. = (1921,00грн. х 28,4%) + (2881,50грн. х 28,4%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 17 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 295,58грн.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору у розмірі 491,40грн. змінити, збільшивши суму, що підлягає стягненню до 1363,90грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно ст.389 ч.3 п.2, ст.19 ч.6 п.1 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.А. Приходько