Справа 237/3752/19
Номер провадження 2/237/224/20
24.01.20 м. Курахове
Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Ліпчанського С.М.,
при секретарі Бахтіяровій Н.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку. В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне.
12.07.2019 року було відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання на 22.10.2019 року о 10:00 годині.
05.09.2019 року представник відповідача надав письмові заперечення проти позову, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування зазначив, що проблемні питання, через які виникло скрутне матеріальне становище на підприємстві, є поважними та незалежними від ПАТ «Укрзалізниця» причин. Так, згідно з Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення АТО та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 року також визначено районами проведення АТО. Тобто, практична вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО. Проведення АТО значно ускладнило сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця». У зв`язку з відсутністю організаційних та технологічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхом залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення РНБО України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року у зв`язку з відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території нарахування заробітної плати не відбувалося. Пояснив, що всі викладені обставини вплинули на можливість здійснення нарахування заробітної плати та проведення розрахунку при звільненні. Крім того, зазначила, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав документи, завірені ним, а не уповноваженими особами та не завірені печаткою, що ставить під сумнів достовірність наданих доказів. Зазначає, що на підконтрольній Україні території відсутні оригінали кадрових та фінансових документів, оскільки з 16.03.2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу «Донецька дистанція колії» до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, оригінал особової картки форми П-2, оригінали внутрішніх наказів (розпоряджень) та інше, тому вважає, що станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати відсутня. З зазначених підстав просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.
22.10.2019 року підготовче провадження в справі було закрито, справа призначена до судового розгляду на 24.01.2020 року о 10:00 годині.
В судове засідання позивач не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки в суд не повідомила.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 01.09.2016 року було прийнято на посаду майстра з експлуатації та ремонту машин і механізмів (1 групи) у виробничий підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17.07.2017 року він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату (Наказ від 10.07.2017 року № 4340/ДН-ос) (арк. справи 13-15).
Факт перебування позивача з відповідачем у вказаний період у трудових відносинах відповідачем не заперечувався, тому суд даний факт вважає встановленим. Так само відповідачем не заперечувався факт звільнення з 17.07.2017 року відповідача згідно наказу № 4340/ДН-ос від 10.07.2017 року, тому даний факт так само суд вважає встановленим.
При цьому суд звертає увагу, що відповідач у своїх письмових запереченнях стверджує що нарахування заробітної плати не здійснювалось у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України рішення від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» та відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території. Таким чином, відповідач фактично визнає факт невиплати заробітної плати за період після 15.03.2017 року внаслідок відсутності первинної документації, відтак суд вважає факт невиплати заробітної плати позивачу за період березень 2017 року червень 2017 року встановленим.
В якості підтвердження обсягів нарахованої заробітної плати за період березень 2017 року липень 2017 року позивачем надані відповідні розрахунки, які зі слів позивача йому надали у бухгалтерії підприємства. Згідно наданих розрахунків вбачається, що позивачу з березня 2017 року нараховувались виплати за простій підприємства, що відповідає позиції відповідача із письмових заперечень про припинення роботи підприємства на території, що не контролюється державною владою з березня 2017 року у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України рішення від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України».
Оцінюючи в сукупності встановлені обставини, суд вважає факт невиплати оплати позивачу за простій підприємства у період березень 2017 року липень 2017 року та компенсації за невикористану щорічну відпустку встановленим, а відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача.
Судом не приймаються до уваги, як ґрунтовні, твердження відповідача про неможливість виплати заробітної плати у спірний період у зв`язку із відсутністю первинних документів з огляду на наступне.
Відповідач у своїх запереченнях посилається, що нарахування заробітної плати не відбувалось у зв`язку із відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території та відсутністю організаційних та технологічних умов для здійснення господарської діяльності.
Суд зауважує, що зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами умов є простоєм згідно ст. 34 КЗпП України, а розрахунки заробітної плати, що надані позивачем, містять посилання саме про оплату простою підприємства.
Згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду.
Таким чином, доводи відповідача про неможливість виплати оплати простою внаслідок простою є беззмістовними та необґрунтованими.
Щодо відсутності первинної документації на підконтрольній території України, суд зауважує, що втрата контролю владою України над частиною території Донецької та Луганської областей відбулось ще у 2014 році, що є загальновідомими фактом і не підлягає доказуванню сторонами. В той же час, протягом 2014 2017 року відповідач сплачував заробітну плату належним чином, фактично здійснюючи господарську діяльність на неконтрольованій території, а жодних доказів на підтвердження конкретних обставин втрати первинної документації відповідачем суду не надано.
Суд зауважує, що питання нарахування та виплата заробітної плати працівнику є обов`язком роботодавця, що, також, закріплено як невід`ємне конституційне право громадянина в ст. 43 Конституції України на своєчасне одержання винагороди за працю, відтак, навіть за наявності поважних причин неможливості нарахування та виплати належних працівнику у строки визначені ст. 116 КЗпП, роботодавець зобов`язаний вчинити всі можливі дії для усунення таких причин, а в разі неможливості усунення таких причин, зобов`язаний вчинити всі можливі дії для відновлення інформації та необхідних документів для виконання свого обов`язку по виплаті винагороди за працю.
В той же час, представниками відповідача не подано суду жодного доказу на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, що направлені на виконання обов`язку виплатити позивачу належну йому винагороду.
На підставі вищевикладеного суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від стягненої суми заборгованості.
На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 40, 116 КЗпП України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку задовольнити.
Стягнути з ПАТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 2365 (дві тисячі триста шістдесят п`ять) грн. 70 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 24 січня 2020 року.

Суддя С.М.Ліпчанський

Дата документу 24.01.2020