Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі: головуючого судді - Решетова В.В.

секретар судового засідання - Сушко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа: КП «Генічеське БТІ» ХОР про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння кримінального правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння кримінального правопорушення, обґрунтувавши його тим, що вони є потерпілими по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується за ч.1 ст. 175, ч.1 ст. 366 КК України. З липня 2014 року по червень 2015 року ОСОБА_6 , як керівником КП «Генічеське БТІ» ХОР, порушувались їхні права, шляхом не виплати заробітної плати у передбаченому законом розмірі та строки. При цьому в порушення закону він отримував додаткову заробітну плату без законних підстав у вигляді доплати за суміщення посади юриста. Цей факт підтверджується актом №15-21-05-13/116 від 09.01.2019 року ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради за період з 01.01.2013 року по 01.10.2018 року, проведеного Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області. Посилались на постанову апеляційного суду Херсонської області від 31.01.2014 року, якою ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП. Вважають, що протиправними діями ОСОБА_6 завдано моральної шкоди позивачам, яку вони визначили в 100000,00 грн. кожному та яку просили стягнути з відповідача.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в чисельні підготовчі судові засідання призначені на 24.07.2019р., 17.09.2019р., 18.10.2019р., 11.12.2019р., 24.01.2020р., 03.03.2020 року не з`явились, надали заяви про слухання справи у їх відсутність, просили позов задовольнити, додаткових доказів не надали.

Відповідач ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, надіслав відзив в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування своїх доводів надав висновок судово-економічної експертизи, про його непричетність до виниклої заборгованості по заробітній платі працівникам КП «Генічеське БТІ» ХОР, вказав, що сам має заборгованість по заробітній платі. За його час роботи на підприємстві з 2005 року по 2015 рік жодної заборгованості по виплаті заробітної плати не було, так як жодного позову з цього приводу до нього за цей період не надходило. Зазначив, що нинішній керівник КП «Генічеське БТІ» ХОР ОСОБА_8 , притягувався до адміністративної відповідальності за несплату заробітної плати працівникам підприємства за ч.1 ст.41 КУпАП. Вказав, що на даний час триває судовий розгляд кримінальної справи та його винуватість в інкримінованому йому злочині не доведена. Вважає, що ніякої шкоди він позивачам не завдав, позовні вимоги до нього необґрунтовані, просив розглянути справу за наявними матеріалами справи по закону і в задоволенні позову до нього відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, зваживши на заяви позивачів та відзив відповідача, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до акту №15-21-05-13/116 від 09.01.2019 року ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради за період з 01.01.2013 року по 01.10.2018 року, проведеного Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області та наданого позивачами з вибірковими сторінками, яким встановлено порушення в фінансово-господарській діяльності КП «Генічеське БТІ» ХОР, але чіткої відповіді на питання дії, або бездіяльність якої саме відповідальної особи призвели до таких порушень не надано.

Рішення Генічеського районного суду від 02.03.2016 року №653/422/16-ц, надане позивачами, зовсім не стосується осіб, які є позивачами по справі та не відноситься до провадження.

Рішення Генічеського районного суду від 23.03.2016 року №653/624/16-ц за позовом ОСОБА_3 до КП «Генічеське БТІ» ХОР про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, суд розцінює, як доказ того, що позивачу ОСОБА_3 , було стягнуто заборговану заробітну плату за період з 01.08.2014 року по 01.06.2015 року в сумі 6115,00 грн., ще в 2016 році. Підтвердження не отримання вказаної суми позивачем ОСОБА_3 та причинного зв`язку невиплати заробітної плати з винними діями відповідача суду не надано.

З висновку експерта від 21.09.2016 року №4721 вбачається, що заборгованість по виплаті заробітної плати працівникам КП «Генічеське БТІ» ХОР дійсно існувала за 2015 рік. Також встановлено, що така заборгованість у підприємства була також перед ОСОБА_6 .. Тому зробити однозначний висновок щодо беззаперечної вини у невиплаті заробітної плати саме керівником підприємства Голяковим С.В. суду не надано та висновком експерта не підтверджується.

Отже, за результатами розгляду справи, дослідженням її матеріалів, на думку суду, достатніх доказів винних дій відповідачем ОСОБА_6 позивачами не надано та суду не доведено прямий причинно-наслідковий зв`язок із наслідками завдання шкоди позивачам.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з визначених нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та загальних підстав відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, обов`язком позивача у справах такої категорії є доведення наявності матеріальної та моральної шкоди та її розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та настанням такої шкоди, а відповідача доведення відсутності своєї вини у її спричиненні.

Отже, моральна шкода може бути стягнена лише з винної особи.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не бере участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могли би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі не довели суду, що саме винні умисні дії відповідача призвели до невиплати заробітної плати та виникнення заборгованості такої у КП «Генічеське БТІ» ХОР, твердження позивачів про обґрунтованість позовних вимог та неправомірність дій відповідача є припущенням.

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивачів виник спір, в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовний вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа: КП «Генічеське БТІ» ХОР про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння кримінального правопорушення відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Решетов