ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 636/ 2342/19

Провадження № 22-ц/818/1640/20

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 листопада 2019 року у складі судді Карімова І.В.,

у цивільній справі № 636/2342/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

11.06.2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.01.2015 року у розмірі 14 572,04 грн. та судових витрат в розмірі 126 165,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 06.11.2012 року, згідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Підписанням даної заяви відповідач надав свою згоду на погодження із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті Приватбанку. Анкета-заява, з Умовами та Тарифами в сукупності складають Договір про надання банківських послуг.

Зі свого боку позивач виконав умови договори, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач всупереч вимог ст.ст.509, 526, 527, 530, 549, 598, 599, 610, 617, 1054 ЦК України свої зобов`язання не виконала, грошові кошти на погашення отриманої суми кредиту не внесла, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту яка, станом на 30 квітня 2019 року складає 126 165,58 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом - 2549 грн. 05 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом 221448 грн. 29 коп.; заборгованості за пенею та комісією 6141,16 грн.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15 листопада 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 06 листопада 2012 року в розмірі 2549 гривень 05 копійок, а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд вирішив відмовити.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, пені та штрафів, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, в зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафів внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н 06.11.2012 року ОСОБА_1 стала клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». ( а.с. 7)

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України, визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 06.11.2012 року процентна ставка за кредитом та розмір неустойки та штрафів за порушення зобов`язань за договором не зазначено.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг «ПРИВАТБАНКУ», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.11.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок доказування виникнення кредитних зобов`язань та порушення відповідачем умов кредитного договору.

Однак позивачем не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню підлягає сума заборгованості за кредитом у розмірі 2549 грн 05 коп. (тіло кредиту)

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд відхиляє посилання представника банку на помилковість рішення суду про врахування при вирішенні справи висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в Постанові від 03.07.2019 року та про неповноту з`ясування обставин справи, оскільки суд вірно, у відповідності до положень ст.ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України розглянув справу в межах заявлених вимог і наданих позивачем доказів, яким надав належну правову оцінку в тому числі і з посиланням на висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, як це і передбачено ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Ні матеріали справи, а ні апеляційна скарга не містять даних, в тому числі і наданих у відповідності до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України нових доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Так як, апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.01.2020 року було зупинено дію заочного рішення Чугуївського міського суду м. Харкова від 15.11.2019 року, яке за результатами розгляду апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 листопада 2019 року залишити без змін.

Поновити дію заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 березня 2020 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина