Справа 431/4537/2019
Провадження 2-о/431/4/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

30 січня 2020 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі судді Олійник С.В.,

за участі секретаря судового засідання Яковенко А.Л.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську Луганської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Старобільське об`єднання управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

встановив:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

В обґрунтування заяви посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . У зв`язку з вимушеним внутрішнім переміщенням з окупованої частини Луганської області вона та її чоловік стали на облік в органах Пенсійного фонду України на контрольованій території України, де отримували пенсійні виплати. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Після його смерті вона втратила постійне та основне джерело для існування, так як одержувала від померлого чоловіка допомогу на утримання, що становила більшу частку її доходу. Вона досягла пенсійного віку і отримує пенсію за віком. Розмір пенсії ледь сягає прожиткового мінімуму на особу, яка втратила працездатність, і є значно нижчим ніж розмір пенсії, яку отримував її чоловік. Після смерті чоловіка була припинена виплата його пенсії, і вона втратила змогу самостійно у повному обсязі забезпечувати свої потреби. Всі спільні витрати подружжя брав на себе її чоловік. У зв`язку зі смертю чоловіка вона набуває право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, згідно з положеннями ч.1 ст. 36 Закону України від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно п. 2.11 постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом із годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Можливість підтвердити факт перебування на утриманні довідкою про склад сімі`ї у неї відсутня, так як орган реєстрації за місцем її проживання припинив свою діяльність як державна установа України. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом до якого вноситься відомості про місце перебування або проживання, визначеного ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і як наслідок, виключає для заявника можливість звернення за довідкою про склад сім`ї за місцем взяття на облік внутрішнього переміщення. Встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні необхідно для реалізації свого права на пенсійне забезпечення у зв`язку з втратою годувальника. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Ровеньки Луганської області.

В судове засідання заявник ОСОБА_2 не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву просила задовольнити. Представник заявника Індустрієва А.О. заяву підтримала просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області в судове засідання не з`явився, суду наданий відзив на заяву та заява про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи, проти задоволення заяви заперечують, просили суд залишити без розгляду заяву ОСОБА_2 у зв`язку з виникненням спору між заявницею та зацікавленою особою.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про шлюб від 17.03.2012 року заявник ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 .

Згідно копії довідки від 23.03.2017 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, місце проживання/перебування заявника ОСОБА_2 АДРЕСА_1 .

Згідно копії довідки від 16.02.2015 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, місце проживання/перебування чоловіка заявника ОСОБА_3 АДРЕСА_2 .

Згідно копії свідоцтва про смерть від 19.05.2015 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ровеньки Луганської області.

Згідно копії паспорту заявника та померлого чоловіка адреса реєстрації та фактичного проживання є АДРЕСА_3 .

Заявник ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Старобільського об`єднаного управління ПФУ і отримує пенсію за віком в розмірі 1618,89 грн.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина 3 статті 294 ЦПК України).

Пунктом 2 частини 1, частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1.Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV(далі - Закон № 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком і встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до ІНФОРМАЦІЯ_5 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Аналіз норм статей 4,5,10,26,36 Закону № 1058-IV дає підстави для висновку про те, що чоловік (дружина) став непрацездатними, а саме, досягнув пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії.

Отже, заявниця ОСОБА_2 досягнула пенсійного віку відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV та отримала пенсію за віком, має право перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 . Крім того, оскільки подружжя було взято на облік внутрішньо переміщеної особи за різними адресами, для застосування вищезазначених норм закону доведенню підлягає і факт їх спільного проживання однією родиною.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку (пункт 2.11. Порядку).

Отже, Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника, у разі неможливості надати документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) на підтвердження перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Із відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 12.12.2019 року ОСОБА_2 за період з 01.10.2014 року по 30.09.2019 року інших доходів не мала.

Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, ОСОБА_2 посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , проживала з ним спільно, та пенсія її чоловіка була постійним та основним джерелом для її існування.

Отже, середньомісячний дохід ОСОБА_2 становив 1618,89 грн, а її чоловіка ОСОБА_3 4170 грн, тому факт знаходження заявниці на утриманні у померлого чоловіка є доведеним.

Не може бути взятий до уваги довід заінтересованої особи про відсутність факту утримання, оскільки вона отримувала пенсію у більшому розмірі, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» для осіб, які втратили працездатність, оскільки спеціальний встановлює право членів сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV). Вказаний спеціальний закон не пов`язує таке право особи із розміром отримуваної ними пенсії.

З відзиву на заяву ОСОБА_2 . Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, вбачається, що Пенсійний фонд просить залишити без розгляду заяву у зв`язку з виникненням спору між заявницею та зацікавленою особою, а також, Пенсійний фонд дійшов до висновку про те, що заявниця не мешкала разом із чоловіком, а отже і факт утримання, скоріше за все, відсутній.

У зв`язку зі смертю чоловіка заявник набуває право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, згідно з положеннями ч.1 ст. 36 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення даних фактів для заявника має юридичне значення, оскільки їй необхідно реалізувати своє право на пенсійне забезпечення у зв`язку з втратою годувальника.

Судовою практикою стало, що перелік фактів, зазначених ст. 293 ЦПК України, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. В інший спосіб, як через встановлення даних фактів судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити зазначенні факти.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 проживала разом зі своїм чоловіком та отримувала пенсію, розмір якої менший за пенсію, яку отримував її чоловік.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась ОСОБА_2 була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, так як її пенсія більше ніж у тричі менша за пенсію чоловіка, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість задоволення заяви.

Така ж позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

Разом з тим, судом не приймається до уваги доводи заінтересованої особи, щодо того, що адреси проживання, які зазначені в довідках про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявника та її чоловіка різні, що є підставою для відмови у встановленні факту утримання. Останні зареєстровані та проживали у м. Ровеньки за спільною адресою, що підтверджується матеріалами справи, при цьому, суд звертає увагу, що особи мають право на декілька місць проживання.

Враховуючи значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

На підставі ст. 293ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Старобільське об`єднання управління пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - задовольнити повністю.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Ровеньки Луганської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Олійник