судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
04 березня 2020 року
Велика Палата Верхового Суду розглянула в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади за касаційною скаргою Пенсійного фонду України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року і постановою від 04 березня 2020 року касаційну скаргу частково задовольнила, оскаржувані рішення скасувала, а провадження в справі закрила.
Водночас не погоджуюся із застосуванням Великою Палатою Верхового Суду норм процесуального права з огляду на таке.
1. Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги встановила, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково визначили предметну юрисдикцію спору та розглянули справу в порядку цивільного судочинства, оскільки спір у цій справі має бути вирішений за правилами адміністративного судочинства.
2. При цьому в мотивувальній частині постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила позивачеві, що вона має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
3. Дійсно, Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, частина перша статті 256 Цивільного процесуального кодексу України викладена в новій редакції, зокрема, доповнена положенням про те, що суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
4. Проте, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закон № 460-IX встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року) розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
5. Зазначена норма міститься саме у законі, яким змінений порядок розгляду судових справ, зокрема, в суді касаційної інстанції, і визначає застосування (дію в часі) саме цього закону в частині застосування запроваджених змін щодо касаційних скарг, поданих до набрання вказаним законом сили.
7. Звужене тлумачення пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX щодо лише «стадії розгляду касаційної скарги», а не касаційного провадження в цілому, на моє переконання суперечить меті Закону № 460-IX та змісту відповідної норми прикінцевих та перехідних положень, оскільки означатиме можливість застосування нових процесуальних норм на інших стадіях касаційного провадження, наприклад, перевірки касаційної скарги і відкриття касаційного провадження.
8. Застосовування процесуальних норм запроваджених Законом № 460-IX до касаційних скарг, поданих до набрання зазначеним законом сили, суперечить як приписам вказаного закону так і принципу правової визначеності.
Суддя В. В. Пророк
Окрема думка складена 05 березня 2020 року.