ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3809/19
Провадження № 2/636/557/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 лютого 2020 рокуЧугуївський міський суд Харківської області
в складі:головуючого - судді Гуменного З.І.,
за участю секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: АТ «Акцент-банк», про захист прав споживачів, зобов`язання повернути кошти та стягнення матеріальної і моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, зобов`язання повернути кошти та стягнення матеріальної і моральної шкоди, в якому просить зобов`язати повернути кредитні кошти за договором № ABH0RG61 від 20.05.2018 у розмірі 13846,00 грн. та стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн. і матеріальні збитки в розмірі 2500 грн, які вона понесла у зв`язку з неправомірними діями відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.05.2018 між нею та ФОП був укладений договір № ВБ 00307 по організації робіт щодо виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій (виготовлення міжкімнатних дверей). Разом з договором також був наданий додаток № 1 до даного договору, в якому зазначається, що розірвання договору не допускається. Далі, в той же день - 20.05.2018 шляхом зловживанням довірою позивача на її ім`я був оформлений кредит у АТ «А-Банку» на суму 35 000,00 грн. строком на 36 місяців для забезпечення виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій. Оформлення договору здійснювалось за адресою: АДРЕСА_1 , офіс «Афіна». Після цього, 22.05.2018 (на третій день після оформлення договору) вона приїхала до офісу ФОП ОСОБА_4 та у письмовій формі повідомила банк та саму ФОП ОСОБА_4 про те, що вона відмовляється від договору по виготовленню ПВХ конструкцій, про що написала відповідну заяву. 20.07.2018 їй зателефонували та повідомили, що її міжкімнатні двері готові та вони можуть їх привезти позивачу додому. Після цього почались дзвінки з банку щодо необхідності здійснити платіж по кредиту та сплатити штрафні санкції. 05.11.2018 вона звернулась до адміністрації АТ «А-БАНК» та повідомила, що ніякої продукції від ФОП Бутяєвої вона не отримувала, але на її адресу продовжують телефонувати та вимагати кошти за кредит. Представник банку повідомила, що в зв`язку з чисельними скаргами на ФОП ОСОБА_4 вони також розірвали усі наявні договори про співпрацю з нею. Позивач написала заяву про перерахунок та закриття кредитного договору (за типовою формою А-Банку). Також представник банку повідомила їй, що розірвання кредитного договору разом з розірванням договору про виготовлення ПВХ конструкцій є звичайною практикою, та в цьому немає нічого складного. Після отримання заяви про розірвання договору ФОП ОСОБА_4 повинна була надати акт про невиконання договору, після чого повернути кошти, які раніше були перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_4 банком. Однак ОСОБА_5 відмовляється повернути кошти банку, хоча товар позивачу вона ніякий не надала.

Представником третьої особи надані письмові пояснення, в яких він просив відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки, позивачка на протязі 7 днів після звернення до банку, повинна була повернути отримані нею кредитні кошти та сплатити проценти, однак вона цього не зробила. Щодо отримання коштів, їх отримала саме вона, оскільки за її розпорядженням банк того ж дня перерахував кошти з її кредитного рахунку на рахунок її контрагента за договором про виготовлення МПК. Щодо неможливості розірвання договору на виготовлення МПК та передання товару зазначав, що позивачка підтверджує факт виготовлення відповідачем замовлення та спроби передання даного замовлення позивачці. Щодо розірвання договору, вказані вироби є такими, що виготовлюються індивідуально, тому не підлягають поверненню, відповідно до переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню).

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Відповідач та представник третьої особи у судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач та представник третьої особи викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 20.05.2018 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладений договір - індивідуальний номер замовлення BD 00307, за умовами якого ОСОБА_1 доручила, а ФОП ОСОБА_2 зобов`язалася організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції за ціною виконавця, в якому сторони визначили вартість договору у розмірі 15480,00 грн. (а.с. 7). З метою оплати послуг, визначених договором від 20.05.2018, позивач оформила договір споживчого кредиту з АТ «А-Банк» за № ABH0RG61 на суму 14401,92 грн., з відсотковою ставкою 0,12% річних, на строк до 19.05.2021, за яким банк перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 суму коштів для оплати товару за договором підряду за індивідуальним номером замовлення BD 00307.

22.05.2018 позивач особисто звернулася до ФОП ОСОБА_2 з вимогами розірвання укладених договорів і ФОП ОСОБА_2 особисто прийняла дану заяву, про що свідчить напис на заяві за підписом ОСОБА_2 (а.с. 9).

Також ОСОБА_1 звернулась із заявою до керівника Бізнесу по роботі з торгівельними підприємствами ОСОБА_6 , в якій просила закрити кредитний договір № ABH0RG61 від 20.05.2018 (а.с. 12).

АТ «А-Банк» звернулося з листом № 20.1.0.0.0/7-20180730/410 від 13.11.2018 до СПД ОСОБА_7 , в якому просило кошти в розмірі 13848,00 грн., що перераховані 20.05.2018 на рахунок № НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_2 , у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 стверджує, що угоду розірвано і товар повернуто, перерахувати на транзитний рахунок ОСОБА_1 для погашення кредитної заборгованості (а.с. 13).

Згідно ч. 1 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 3 ст. 865 ЦК України встановлено, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Частина 2 ст. 867 ЦК України передбачає, що замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті.

Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.

Отже, нормами матеріального права встановлено право замовника (споживача) відмовитися від договору побутового підряду та право на повернення сплачених коштів.

Проте, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, що замовлення позивача на виготовлення ПВХ конструкцій прийнято до роботи до його анулювання, тобто до подання 22.05.2018 позивачем заяви про розірвання договору, то у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем на той час матеріал вже був нарізаний або розкроєний під розмір, визначений позивачем, а в подальшому сам факт отримання цієї заяви відповідачем взагалі припинив будь-які зобов`язання по виконанню договору побутового підряду, укладеного з позивачем.

Отже, підсумовуючи викладене та враховуючи, що позивач у передбачений законом строк та спосіб повідомив відповідача - ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору (індивідуальний номер замовлення BD00307) від 20.05.2018, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для його розірвання.

Наслідком розірвання договору (індивідуальне замовлення BD00307) від 20.05.2018 є стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача всієї сплаченої суми на виконання цього договору № BD00307 від 20.05.2018 у розмірі 13846 грн.

Відображення відповідачем суми 13846 грн. в договорі як задаток (п.2.2 договору № BD00307 від 20.05.2018) спростовується кредитним договором (заява позичальника № ABH0RG61 від 20.05.2018 (п. 9 а, п. 16), в якому зазначено, що грошові кошти за рахунок виділеного позивачу кредиту ФОП ОСОБА_2 одержала за оплачені металоконструкції в повній сумі, а не як задаток.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позивач зазначає, що порушенням відповідачем законних прав позивача, останньому було нанесено також і моральну шкоду, що було виражено у душевних стражданнях, переживаннях, хвилюваннях, які в свою чергу призвели до погіршення стану здоров`я та яку позивач оцінює у 5000 грн. Моральна шкода завдана позивачу діями відповідача полягає у завданні позивачу постійних душевних страждань щодо неможливості протягом довгого часу розірвати договір, втягнення позивача в боргові зобов`язання перед банком, зміну способу життя, витрачання значних зусиль та часу на пошук шляхів вирішення спірного питання, консультації з юристами, вивчення законодавства, перенесених переживань щодо наслідків укладених договорів.

Стосовно стягнення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 2500 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Зокрема, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження послуг з надання правової допомоги суду наданий витяг з договору про надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанція про сплату коштів за надані послуги у розмірі 2500 грн. (а.с. 18-20), тому суд вважає розмір судових витрат належним чином обґрунтований, так як наданий опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Таким чином, понесені позивачем витрати за надану йому професійну правничу допомогу суд вважає доведеними і тому вони підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, суд рахує, що позов підлягає повному задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: АТ «Акцент-банк», про захист прав споживачів, зобов`язання повернути кошти та стягнення матеріальної і моральної шкоди задовольнити.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 повернути кредитні кошти за договором № АВH0RG61 від 20.05.2018 у розмірі 13846 (тринадцять тисяч вісімсот сорок шість) грн. 00 коп. на рахунок № НОМЕР_2 МФО 307770, ЄДРПОУ (призначення платежу «Повернення коштів у зв`язку із розірванням кредитного договору № АВH0RG61 від 20.05.2018 з ПДВ»).

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. та витрати з надання правової допомоги у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Повний текст рішення виготовлено 05.03.2020.