Постанова

Іменем України

27 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 760/3063/14-ц

провадження № 61-23246св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідачі: ОСОБА_6 , Головне управління Держгеокадастру у місті Києві, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головне територіального управління юстиції у м. Києві,

треті особи: ОСОБА_7 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харченко Лариса Володимирівна, Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року у складі судді Лазаренко В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2012 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6 про зміну порядку користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2006 року встановлено порядок користування земельною ділянкою під домоволодінням, яке на час ухвалення зазначеного рішення мало адресу: АДРЕСА_1 .

Позивачі просили суд встановити новий порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1552 га, яка знаходиться під житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 та виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0,0569 га під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб: ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л. В., Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА), Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (далі - КМ БТІ), про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 08 червня 2012 року та договору дарування 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 18 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л. В.

У лютому 2014 року, у зв`язку з оформленням ОСОБА_6 права власності на земельну ділянку в межах ділянки, виділеної їй відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2006 року, позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був пред`явлений позов до ОСОБА_6 , Головного управління Держземагентства України в м. Києві та Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, в якому вони просили визнати незаконною та недійсною технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку АДРЕСА_1 від 01 лютого 2013 року, а також складений акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 01 березня 2013 року; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :69:224:0003) в Державному земельному кадастрі та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л. В., Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), КМ БТІ, про визнання частково недійсним витягу з реєстру КМ БТІ від 20 березня 2012 року, зареєстрованого за № 33535123 в частині зазначення загальної площі 53,6 (замість належних 36,6) кв. м та наявності будівель та споруд у вигляді вбиральні під літ. «В», погребу під літ. «П» та погребу під літ. «П1» та внесення відповідних змін у зазначений витяг; визнання частково недійсним та внесення відповідних змін у свідоцтво про право власності від 08 червня 2012 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 08 червня 2012 року в частині зазначення загальної площі «53,60 кв. м» замість правомірних «36,60 кв. м»; визнання частково недійсним та внесення змін до свідоцтв про право на спадщину від 12 квітня 2012 року, виданого П`ятою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в частині зазначення правильної загальної площі: «36,60 кв. м», та необхідності виключення посилання на наявність господарських споруд у вигляді вбиральні під літ. «В», погребу під літ. «П» та погребу під літ. «П1»; визнання частково недійсним та внесення змін до договору дарування 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 18 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л. В., в частині зазначення правильної загальної площі: «36,60 кв. м», та необхідності виключення посилання на наявність господарських споруд у вигляді вбиральні під літ. «В», погребу під літ. «П» та погребу під літ. «П1»; внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на житловий будинок АДРЕСА_1 , а саме: в частині зміни загальної площі будинку з «53,60 кв. м» на «36,60 кв. м» та виключення з реєстру господарських споруд у вигляді вбиральні під літ. «В», погребу під літ. «П» та погребу під літ. «П1».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсною технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку АДРЕСА_1 , складену комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» від 01 лютого 2013 року.

Визнано недійсним акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, складений комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» від 01 березня 2013 року.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:224:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1га в Державному земельному кадастрі.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку АДРЕСА_1 кадастровий номер :69:224:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Змінено порядок користування земельною ділянкою між власниками земельних ділянок під житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 та визначено новий порядок відповідно до додатку № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18 березня 2014 року № 481/482/14-43 (експерт КНДІСЕ Качківська М. О.) із встановленням кутів поворотів меж земельних ділянок в системі координат міста Києва та їх довжини згідно з таблицями 1-2 висновку, при цьому: виділено у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 558 кв. м. під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; виділено у користування ОСОБА_6 земельну ділянку площею 998,6 кв. м під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; залишено у спільному користуванні всіх співвласників домоволодіння земельну ділянку площею 2,8 кв. м.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головного управління Держземагентства у м. Києві, Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зміну порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб: ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л. В., Головного управління житлового забезпечення КМДА, КМ БТІ, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та договору дарування частки житлового будинку, визнання недійсним витягу, свідоцтв про право на спадщину та право власності та внесення до них змін задоволено частково.

Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину від 12 квітня 2012 року, видані П`ятою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5., які зареєстровані в реєстрі за № 5-421, ОСОБА_1 , яке зареєстровано в реєстрі за № 5-425, ОСОБА_4 , яке зареєстровано в реєстрі за № 5-427, ОСОБА_7 , яке зареєстровано в реєстрі за № 5-423, в частині набутого нерухомого майна: санвузол - 2-1 пл. 3,6 кв. м, кухня - 2-2, пл. 6,5 кв. м, коридор - 2-3 пл. 5,8 кв. м, тамбур - 2-6 пл. 1,1 кв. м та господарські будівлі та споруди: вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «ПІ».

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності від 08 червня 2012 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності в рівних частинах за ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в частині права власності на 17 кв. м загальної площі будинку (53,6-36,6 кв. м).

Визнано частково недійсним договір дарування частини житлового будинку, укладений 18 серпня 2012 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_7 , як дарувальником, та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , які діяли як законні представники обдарованої ОСОБА_2 , та зареєстрований в реєстрі за № 2542 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л. В. в частині описання предмета дарування в пункті 3 цього договору, а саме: «загальної площі 53,6 кв. м, вбиральні під літерою «В», погреб під літерою «П» та погреб під літерою «ПІ».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

07 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали заяву про зміну предмета позову (а. с. 29-30 т. 7).

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 травня 2004 року за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , визнано право власності на 1/16 частину домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , за кожним. Виділено вказаним особам у спільну часткову власність 1/4 частину домоволодіння, що складає 36,6 кв. м. У власність ОСОБА_6 виділено 3/4 частини домоволодіння, всього 77,4 кв. м, а також погріб під літерою «а-2» та гараж під літерою «д».

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2006 року визначено порядок користування земельною ділянкою площею 1 552 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 у спільне користування земельні ділянки № 1 та № 2 площею 18,8 кв. м, розташовані у вигляді смуг шириною 1,00 м; земельну ділянку площею 383,5 кв. м. Виділено ОСОБА_6 у користування земельну ділянку площею 1 150,5 кв. м.

Позивачі зазначали, що це судове рішення було ухвалено виходячи з розміру та розташування на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, на які були належні правовстановлюючі документи, та за наслідками судової будівельно-технічної експертизи від 09 грудня 2005 року № 9834.

При цьому в ході експертного дослідження та судового розгляду справи до уваги не брались наявні на земельній ділянці прибудови до будинку та господарські споруди, а саме: санвузол 2-1 площею 3,6 кв. м, кухня 2-2 площею 6,5 кв. м, коридор 2-3 площею 5,8 кв. м, тамбур 2-6 площею 1,1 кв. м, погріб під прибудовою «а-1», гараж під літерою - «Г», вбиральня під літерою «В», два погреби під літерами «П» - «П1» та лінійні споруди: хвіртка, ворота, огорожі.

Таким чином, питання щодо встановлення користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цим нерухомим майном та яка необхідна для його обслуговування, судом не вирішувалося.

08 червня 2012 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 отримали свідоцтво про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 53,60 кв. м. Вказане свідоцтво видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Згідно з технічним паспортом, складеним КМ БТІ від 22 червня 2012 року, житловий будинок АДРЕСА_1 складається з санвузла 2-1 площею 3,6 кв. м, кухні 2-2 площею 6,5 кв. м, коридору 2-3 площею 5,8 кв. м (веранда літ. «а1»), житлової кімнати 2-4 площею 17,1 кв. м, житлової кімнати 2-5 площею 19,5 кв. м, тамбуру 2-6 площею 1,1 кв. м, погребу під літерою «а1», вбиральні літ. «В», гаражу літ. «Г», погребів літ. «П», літ. «П1», літ. № 1-6 споруди (огорожі, ворота, хвіртка).

У подальшому ОСОБА_7 подарувала свою 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями АДРЕСА_1 ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 18 лютого 2012 року.

Позивачі зазначали, що у них є правовстановлюючі документи на прибудови та господарські споруди, які не брались до уваги в ході експертного дослідження та судового розгляду, просили змінити раніше встановлений порядок користування земельною ділянкою та встановити новий порядок користування.

Відповідач ОСОБА_6 відокремила свою частину житлового будинку з господарськими спорудами шляхом отримання нової поштової адреси на підставі розпорядження Солом`янської районної державної адміністрації № 2187 від 28 листопада 2007 року і зареєструвала свою частку як окремий об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07 травня 2010 року.

23 липня 2013 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :69:224:0003, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі вважали, що оскільки інформація про вказану земельну ділянку була внесена до Державного земельного кадастру за недостовірними даними щодо формування її зовнішніх меж, як це встановлено судовою будівельно-технічною експертизою, це вплинуло на порушення прав власності на об`єкти нерухомого майна ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а тому просили скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім`я ОСОБА_6 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , а також державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі.

Просили суд змінити порядок користування земельною ділянкою між власниками земельних ділянок під житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 та визначити новий порядок відповідно до додатку № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18 березня 2014 року № 481/482/14-43 (експерт Качківська) із встановленням кутів поворотів меж земельних ділянок в системі координат міста Києва та їх довжини згідно з таблицями 1-2 висновку, при цьому: виділити у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 земельну ділянку площею 558 кв. м під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_6 земельну ділянку площею 998,6 кв. м під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; залишити у спільному користуванні всіх співвласників домоволодіння земельну ділянку площею 2,8 кв. м; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім`я ОСОБА_6 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:224:0003, площею 0,1 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, видане Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві від 23 липня 2013 року (індексний номер 6637964); скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:224:0003, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:224:0003, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , площею 0,1 га в Державному земельному кадастрі.

15 лютого 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду із заявою про зміну предмета позову.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що під час оформлення свідоцтв про право на спадщину за законом від 12 квітня 2012 року нотаріусом було взято до уваги рішення Жовтневого районного суду м. Києва від 25 жовтня 1996 року, договір дарування від 11 липня 1997 року, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 березня 2012 року № 33535123, технічний паспорт КМ БТІ, в якому спірні погреби під літ. «П» та «П-1» було відображено помилково, що підтверджено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2012 року.

Зазначала, що у вказаному договорі дарування об`єм майна збільшився за рахунок прибудови до будинку та господарських будівель. Цій обставині було надано правову оцінку рішеннями Солом`янського районного суду м. Києва від 25 травня 2004 року, від 13 грудня 2007 року, від 10 листопада 2011 року та встановлено, що ОСОБА_8 (спадкодавець) не був власником спірних прибудов та господарських будівель.

Таким чином, при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину нотаріусом було порушено вимоги статей 1216, 1218 ЦК України, статті 124 Конституції України, пункти 205-238 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

ОСОБА_6 просила визнати частково недійсними: свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 12 квітня 2012 року, виданого ОСОБА_7 та посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-423, в частині набутого нерухомого майна: санвузол 2-1 площею 3,6 кв. м; кухня 2-2 площею 6,5 кв. м; коридор 2-3 площею 5,8 кв. м; тамбур 2-6 площею 1,1 кв. м; та господарські будівлі та споруди: вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1»; свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 12 квітня 2012 року, виданого ОСОБА_5 та посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-421, в частині набутого нерухомого майна: санвузол 2-1 площею 3,6 кв. м; кухня 2-2 площею 6,5 кв. м; коридор 2-3 площею 5,8 кв. м; тамбур 2-6 площею 1,1 кв. м; та господарські будівлі та споруди: вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1»; свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 12 квітня 2012 року, виданого ОСОБА_1 та посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-425, в частині набутого нерухомого майна: санвузол 2-1 площею 3,6 кв. м; кухня 2-2 площею 6,5 кв. м; коридор 2-3 площею 5,8 кв. м; тамбур 2-6 площею 1,1 кв. м; та господарські будівлі та споруди: вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1»; свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 12 квітня 2012 року, виданого ОСОБА_4 та посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-427, в частині набутого нерухомого майна: санвузол 2-1 площею 3,6 кв. м; кухня 2-2 площею 6,5 кв. м; коридор 2-3 площею 5,8 кв. м; тамбур 2-6 площею 1,1 кв. м; та господарські будівлі та споруди: вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1»; свідоцтво про право власності від 08 червня 2012 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення на житловий будинок № АДРЕСА_1 , на ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в рівних частинах, щодо розміру загальної площі 53,6 кв. м (має бути 36,6 кв. м) та реєстрацію права власності, яка була здійснена на підставі вказаного свідоцтва, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської ради (КМДА) від 01 червня 2012 року № 826-С/ЖБ; договір дарування ј частки житлового будинку від 18 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_5 , що діяла від імені ОСОБА_7 , як дарувальником, та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , які діяли як законні представники обдарованої ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за № 2542 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л. В., в частині описання предмету дарування в пункті 3 цього договору, а саме загальної площі 53,6 кв. м та вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1»; договір дарування майна від 11 липня 1997 року, укладений між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_7 та підставі довіреності, як дарувальником, та ОСОБА_8 як обдарованим, зареєстрованого в реєстрі за № 5С-464 та посвідчений державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори № 5 Пановою О. П. в частині описання предмета дарування в пункті 1 цього договору, а саме льох та споруди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги про скасування державної реєстрації прав є передчасними, оскільки судом не ухвалювалося рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав, про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, або про скасування запису про проведену державну реєстрацію прав. У разі ухвалення одного з таких рішень державна реєстрація речових прав проводиться на його підставі державним реєстром, додаткового застереження в рішенні суду про скасування державної реєстрації прав не потребується. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також встановлюються інші умови для скасування запису в Державному реєстрі прав, які на час розгляду справи відсутні.

Відмовляючи у скасуванні свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на ім`я ОСОБА_6 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:224:0003, площею 0,1 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві від 23 липня 2013 року (індексний номер 6637964), суд першої інстанції виходив з того, що в судовому порядку може бути оскаржено саме рішення державного реєстратора та в разі скасування якого є підстави для внесення змін до Державного реєстру речових прав. При цьому позивачами було обрано неналежний спосіб захисту.

Відмовляючи у задоволенні позову про зміну порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що визначений порядок користування може бути змінено лише між співвласниками земельної ділянки, яким вона належить на праві спільної сумісної або часткової власності. Сторони є власниками двох окремих домоволодінь та не володіють спільно земельною ділянкою. Земельна ділянка, яка була приватизована ОСОБА_6 , є меншою, ніж та, яка була виділена їй в користування. Висновок експерта про те, що довжина межі А-Б земельної ділянки АДРЕСА_1 відповідно до кадастрового плану, розробленого інженером-землевпорядником КП «Київський інститут земельних відносин» не відповідає встановленій межі (лінії розділу) відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2006 року, не може бути підставою для задоволення позову. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з його недоведеності.

Короткий зміст постановою суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року, ОСОБА_5 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення в частині відмови у первісному позові та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю. В іншій частині судові рішення не оскаржуються та касаційним судом не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не виконали вказівки суду касаційної інстанції щодо надання оцінки висновку експерта від 18 березня 2014 року № 481/482/14-43, листу КМ БТІ від 05 червня 2014 року № 35305 (И-2014), не розглянули позовні вимоги в сукупності всім вимог та не перевірили чи порушуються права ОСОБА_6 ; суди не взяли до уваги, що позивачі за первісним позовом отримали свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями згідно з вимогами чинного законодавства, а ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку та в тому числі і на частину земельної ділянки, яка перебуває у сумісному користуванні позивачів за первісним позовом без погодження визначення меж земельної ділянки; висновок суду про безпідставність доводів позивачів про те, що передача ОСОБА_6 у власність земельної ділянки площею 0,1 га призвела до порушення їх прав є помилковим.

У березні 2020 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому Головне управління Держгеокадастру у місті Києві просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

28 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_6 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що відповідно до договору дарування 1/8 частини жилого будинку від 11 липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_8 прийняв в дар 1/8 частину жилого будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Жилий будинок, частина якого відчужується, зазначений в плані під літ. «А», розміром жилої площі 73, 3 кв. м, зі слідуючими будівлями та спорудами - сарай під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», гараж під літ. «Г», льох, споруди (а. с. 136 т. 4).

У січні 2001 року ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_6 з позовом, в якому, зокрема, просив визнати за ним право власності на прибудову до квартири АДРЕСА_2 , що складається з санвузла - 3,6 кв. м, кухні - 6,5 кв. м, коридору - 5,8 кв. м, тамбура - 1,1 кв. м, посилаючись на те, що в правові документи співвласників з 1964 року їх не було включено, що порушує його права (а. с. 150-155 т. 4).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 30 травня 2001 року (справа № 2-9/01) у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_8 було відмовлено та встановлено, що прибудова загальною площею 22,0 кв. м, в якій розташовані приміщення санвузлу 2-1, площею 3,6 кв. м, кухні 2-2, площею 6,5 кв. м, коридору 2-3 площею 5,8 кв. м, тамбуру 2-6, площею 1,1 кв. м, була введена в експлуатацію Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю на підставі дозволу від 13 червня 1997 року № 193. Вказана прибудова була побудована не за рахунок позивача, а тому не може вважатися такою, що збільшила корисну площу будинку після набуття позивачем права власності, а є такою, що зазначена в договорі дарування від 11 липня 1997 року, відповідно до якого ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_8 прийняв в дар 1/8 частину жилого будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1 (а. с. 154 т. 4).

Зазначене судове рішення набрало законної сили та є чинним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 травня 2004 року у справі № 2-12/04 за ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , які є спадкоємцями ОСОБА_8 , визнано право власності за кожним на 1/16 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у спільну часткову власність 1/4 частину домоволодіння, що складається з приміщення: житлова кімната 2-4 площею 17,1 кв. м, житлова кімната площею 19,5 кв. м, всього 36,6 кв. м. Виділено в користування ОСОБА_6 3/4 частини домоволодіння домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: веранду 1-1 площею 12,5 кв. м, передпокій 1-2 площею 10,5 кв. м, санвузол 1-3 площею 6,3 кв. м, кухню 1-4 площею 9,9 кв. м, житлову кімнату 1-5 площею 20,1 кв. м, тамбур 1-6 площею 1,4 кв. м, житлову кімнату 1-7 площею16,7 кв. м, всього 77,4 кв. м, в тому числі жилої - 36,8 кв. м, а також погріб під літерою «а-2» та гараж під літерою «д» (а. с. 28-30 т. 4).

Відмовляючи у позові ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності на частину домоволодіння в натурі, а саме щодо права власності на спадкове майно ОСОБА_8 , що складається з санвузлу 2-1, площею 3,6 кв. м, кухні 2-2, площею 6,5 кв. м, коридору 2-3 площею 5,8 кв. м, тамбуру 2-6, площею 1,1 кв. м, суд виходив з встановленої рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 30 травня 2001 року (справа № 2-9/01) обставини, відповідно до якої у спадкодавця не було підстав для збільшення своєї долі в будинку, а фактично встановлений між співвласниками жилого будинку порядок користування окремими приміщеннями сам по собі не є підставою для збільшення долі учасника спільної власності при поділі будинку в натурі (а. с. 28-30 т. 4).

Зазначене судове рішення набрало законної сили та є чинним.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2006 року у справі № 2-228-1/06 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено, визначено порядок користування спірною земельною ділянкою площею 1 552 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками. Виділено ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 у спільне користування земельні ділянки № 1 і № 2 площею 18,8 кв. м, розташовані у вигляді смуг шириною 1,00 м: перша від існуючої огорожі з боку тильної стіни будинку вздовж приміщень 2-2, 2-3, 2-4, 2-5 та з боку лівої стіни будинку вздовж приміщення 2-5, друга - від приміщення 2-3 вздовж ганку квартири № 2 . Виділено ОСОБА_6 у користування земельну ділянку площею 1 150,5 кв. м, в тому числі в ділянках спільного користування № 1 і № 2 . Виділено ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 у користування земельну ділянку площею 383,5 кв. м, в тому числі частку в ділянках спільного користування № 1 і № 2 по лінії розділу, які проходять: з точки К, яка знаходиться на відстані 9,95 м від правого кута межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 , 11,40 кв. м паралельно правій стіні будинку +4,5 м +1,00 м вздовж ганку квартири № 2 в точку Л, далі - вздовж правої стіни приміщень 1-3 та по лінії розділу будинку; з точки М, яка знаходиться на тильній стіні будинку на відстані 2,30 м від рогу приміщення 2,2, 1,00 м =3,40 м по існуючій огорожі +8,65 м перпендикулярно вправо =12,90 м в точку Н (правий ріг бойлерної на передній стіні, а. с. 34-35 т. 4).

Факт наявності господарських споруд підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 21 березня 2003 року, в якому під літ. «Г» позначено: гараж, оглядова яма, погріб; під літ. «В» вбиральня. Існування вказаних приміщень та відношення їх до квартири № 2 вказаного домоволодіння підтверджується висновком судової експертизи від 20 січня 2004 року № 6522. Розмежування земельної ділянки відповідачів ускладнить та зробить неможливим користування вказаними господарськими приміщеннями.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2007 року у справі № 2-228-1/06 у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2006 року відмовлено. При цьому суд виходив з того, що посилання заявниці на те, що нова межа і паркан проходять прямо через належні відповідачам два погреби і впритул до стінки гаража, два погреби знаходяться на виділеній у користування ОСОБА_5 земельній ділянці без зазначення можливості їх власникам користуватися ними та здійснювати за ними догляд, не є нововиявленими обставинами та були предметом дослідження в цій справі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2012 року (справа № 2-771/12) позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про зобов`язання не чинити перешкоди у встановленні паркану, задоволено, зобов`язано ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 знести самовільно побудований паркан на земельній ділянці площею 1 552 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Доводи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , що встановлення паркану по лініям розподілу земельної ділянки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - КНДІСЕ) від 09 грудня 2005 року № 9834 позбавить їх можливості користуватися двома погребами та тамбуром, суд визнав необґрунтованими (а. с. 105-110 т. 3).

Вказане судове рішення набрало законної сили.

Тобто, обставини, що на думку позивачів могли б слугувати підставою для зміни встановленого судом порядку користування земельною ділянкою, вже були предметом дослідження суду при розгляді справ, рішення у яких набрали законної сили.

Суд встановив, що розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації від 28 листопада 2007 року № 2187 «Про розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 » було вирішено виділити 3/4 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , в окреме домоволодіння з присвоєнням нової поштової адреси: АДРЕСА_1 , а власникам іншої 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 залишити існуючу адресу: АДРЕСА_1 з виділенням частини в окреме домоволодіння.

Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 07 травня 2010 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 28 квітня 2010 року № 575-С/ЖБ ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 84).

Рішенням Київської міської ради від 06 жовтня 2011 року № 361/6577 ОСОБА_6 в приватну власність передана земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 (а. с.168-170, т. 1).

23 липня 2013 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:224:0003, площею 0,1 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

27 червня 2013 року була здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_6 на вказане нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 18 березня 2014 року № 481/482/14-43 КНДІСЕ, довжина межі А-Б земельної ділянки № НОМЕР_3 відповідно до кадастрового плану, розробленого інженером-землевпорядником КП «Київський інститут земельних відносин» не відповідає встановленій межі (лінії розділу) відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2006 року (на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ від 09 грудня 2005 року № 9834, а. с. 163-169 т. 2).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2011 року у справі № 2-4243/11 у позові ОСОБА_5 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 до Київської міської ради, за участю третьої особи - ОСОБА_6 , про визнання права власності на тамбур 2-6, площею 1,1 кв. м, санвузол 2-1, площею 3,6 кв. м, кухню 2-2, площею 6,5 кв. м, погріб під прибудовою «а-1», гараж під літерою «Г2, вбиральня під літерою «В», два погреби під літерами «П»-«П1» відмовлено (а. с. 99-100 т. 3).

Відмовляючи у задоволенні вказаного позову суд першої інстанції у справі № 2-4243/11 виходив з того, що посилання позивачів на те, що вони набули право власності в порядку спадкування на вказані приміщення внаслідок того, що на момент смерті спадкодавця ці приміщення існували і позивачі ними користувалися є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Судом також встановлено, що позивачі вже зверталися до суду з аналогічними вимогами.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

12 квітня 2012 року ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори та зареєстровані в реєстрі відповідно за № № 5-423, 5-421, 5-427, 5-425 (а. с. 192-199 т. 1).

Вказані свідоцтва про право на спадщину за законом анульовані згідно з наказом Головного управління житлового забезпечення від 01 червня 2012 року № 826-С/ЖБ.

На підставі вказаного наказу Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 08 червня 2012 року видано свідоцтво про право власності, яким посвідчено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в рівних частинах на праві приватної власності (а. с. 190, 193-199 т. 1).

ОСОБА_6 є власником окремого цілого домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування частки житлового будинку від 18 серпня 2012 року, ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла в дар 1/4 частку жилого будинку АДРЕСА_1 (а. с. 19-20 т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що визначений порядок користування може бути змінено лише між співвласниками земельної ділянки, яким вона належить на праві спільної сумісної або часткової власності, а сторони з 2007 року є власниками двох окремих домоволодінь та не володіють спільно земельною ділянкою. Земельна ділянка, яка була приватизована ОСОБА_6 , є меншою, ніж та, яка була виділена їй в користування. Висновок експерта про те, що довжина межі А-Б земельної ділянки № НОМЕР_3 відповідно до кадастрового плану, розробленого інженером-землевпорядником КП «Київський інститут земельних відносин» не відповідає встановленій межі (лінії розділу) відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2006 року, не може бути підставою для задоволення позову.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності на нерухоме майно - житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями на час проведення державної реєстрації домоволодіння була врегульована Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (далі - Положення).

Відповідно до пунктів 1.5, 1.6 Положення, державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: житлові будинки; квартири; будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; приміщення - частини внутрішнього об`єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами.

Пунктом 1.7 Положення, державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об`єкт.

Пунктом 3.5.4 Положення передбачено, що реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо подані документи не відповідають вимогам, установленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Відповідно до статті 26 Закону записи до Державного реєстру речових прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію речових прав до Державного реєстру речових прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За змістом частини першої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Згідно з частиною першою, шостою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачає виключні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок Державним кадастровим реєстраторам. Разом з цим, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що вимоги про скасування державної реєстрації прав є передчасними, оскільки судовими органами не ухвалювалося рішення: про скасування рішення про державну реєстрацію прав; про скасування документів на підставі яких проведено державну реєстрацію; або про скасування запису про проведену державну реєстрацію прав.

До того ж, у разі ухвалення одного з таких рішень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться державним реєстратором на його підставі і додаткового застереження в рішенні суду про скасування державної реєстрації прав не потребується.

Законом також встановлюється інші умови для скасування запису в Державному реєстрі прав.

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів.

Запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вноситься до Державного реєстру прав у випадку скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, прийнятого державним реєстратором, за результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України, що визначається статтею 37 Закону. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також у випадку скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України або його територіальними органами, в порядку статті 37 Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування прийнятого державним реєстратором рішення з одночасним відновленням розгляду документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не виконали вказівки суду касаційної інстанції щодо надання оцінки висновку експерта від 18 березня 2014 року № 481/482/14-43, листу КМ БТІ від 05 червня 2014 року № 35305 (И-2014), не розглянули позовні вимоги в сукупності всім вимог та не перевірили чи порушуються права ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року (частина п`ята статті 411 ЦПК України) висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Так, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з того, що суд апеляційної інстанції на порушення статей 303, 315 ЦПК України 2004 року, не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та договору дарування частини житлового будинку, визнання недійсним витягу, свідоцтв про право на спадщину та право власності та внесення до них змін та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зміну порядку користування земельною ділянкою; не надав належної оцінки листу КМ БТІ від 05 червня 2014 року № 35305 (И-2014), адресованого Солом`янському районному управлінню Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 18 березня 2014 року за № 481/482/14-43, проведеної КНДІСЕ та не перевірив належним чином у фактичному користуванні кого зі співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 знаходиться спірна прибудова та спірні господарські споруди з урахуванням відомостей, викладених у Архівному виписі.

Врахувавши висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що обставини, які на думку позивачів за первісним позовом є підставою для зміни встановленого судом порядку користування земельною ділянкою, вже були предметом дослідження судом при розгляді справ, які набули законної сили, а лист Київського БТІ від 05 червня 2014 року № 35305 (И-2014), адресований Солом`янському РУГУ МВС України у м. Києві, зі змісту якого вбачається, що прибудова, в якій розташовані приміщення санвузлу 2-2, площею 3,5 кв. м, кухня 2-2, площею 6,5 кв. м, коридор 2-3 площею 5,8 кв. м, були введені в експлуатацію Управлінням державної архітектурно-будівельного контролю КМДА на підставі дозволу від 13 червня 1997 року № 193; гараж під літ. «Г» був узаконений рішенням Жовтневої районної ради народних депутатів 13 серпня 1990 року за №331, а погреби та вбиральня, що розташовані на земельній ділянці не належать до самочинного будівництва, не може слугувати підставою для зміни порядку користування земельною ділянкою, визначеного судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що звернення позивачів з цим позовом є черговою спробою переглянуті судові рішення, які набрали законної сили.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскільки за наслідком співставлення межі (лінії розділу), визначеної рішенням суду, та межі, яка встановлена інженером-землевпорядником КП «Київський інститут земельних відносин», останні знаходяться всередині земельної ділянки, яка виділена в користування ОСОБА_6 за рішенням суду, відсутні правові підстави для висновку, що передання ОСОБА_6 у власність земельної ділянки площею 0,1 га призвело до порушення прав позивачів, як власників домоволодіння на АДРЕСА_1 . Доводи позивачів в тій частині, що ОСОБА_6 заволоділа частиною належної їм земельної ділянки не підтверджені належними доказами.

Доводи скарги щодо незаконності приватизації внаслідок відсутності погодження визначення меж земельної ділянки є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Так, стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у первісному позові - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А. І. Грушицький

І. М. Фаловська