Справа № 367/4982/16-ц
Провадження № 2/367/205/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Стародубець О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київскої області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. В позовній заяві позивач вказує, що 30.03.2014 року близько 02.00 год. ОСОБА_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним технічно-справним автомобілем "КІА "CERATO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Ковель, в напрямку м. Києва, по вул. Шевченка, у м. Бучі Київської області, на перехресті вул. Шевченка та вул. Яснополянської, порушуючи вимоги: п. 1.3 Правил дорожнього руху, згідно з яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими, п. 1.5 ПДР України, згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п.п. а) п. 2.9 ПДР України, згідно з яким водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, п. 12.3 ПДР України, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, п. 12.2 ПДР України, згідно з яким у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, п. 13.1 ПДР України, згідно з яким водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, проявила неуважність, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечної швидкості та дистанції, як наслідок, передньою частиною керованого нею автомобіля допустила зіткнення з автомобілем "SKODA "FABIA ACTIVE", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв на 27км+500м автодороги "Київ-Ковель", на смузі руху в напрямку м. Києва, а також з автомобілем "HONDA "CIVIC", реєстраційний номер НОМЕР_3 , (який належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 ) який стояв, за автомобілем "SKODA "FABIA ACTIVE", реєстраційний номер НОМЕР_2 , на смузі руху в напрямку м. Києва. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль "HONDA "CIVIC", реєстраційний номер НОМЕР_4 зазнав значних пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту згідно калькуляції ПАТ «Дніпро Мотор Інвест» станом на 16.09.2014 року складає 122729,55 грн. Оскільки в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир транспортного засобу "SKODA "FABIA ACTIVE", реєстраційний номер НОМЕР_2 отримала тяжкі тілесні пошкодження відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000530 від 30.03.2014 року за фактом вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Його пошкоджений транспортний засіб було визнано речовим доказом та заборонено його відчуження, ремонт чи будь яка зміна пошкодженого стану. Вироком Ірпінського міського суду Київської області по справі №367/94/15-к від 03.06.2016 року який було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.08.2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки. Вищевказаним вироком суду встановлено факт який не підлягає доказуванню а саме: факт пошкодження його транспортного засобу "HONDA "CIVIC", реєстраційний номер НОМЕР_5 через неправомірні дії відповідача. Вироком Ірпінського міського суду Київської області було встановлено, що саме ОСОБА_2 маючи посвідчення водія, та керуючи власним автомобілем "КІА "CERATO", реєстраційний номер НОМЕР_1 допустила зіткнення з транспортними засобами HONDA "CIVIC", реєстраційний номер НОМЕР_5 та "SKODA "FABIA ACTIVE", реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому відповідати за спричинену шкоду позивачеві зобов`язана безпосередньо відповідач. Окрім значної матеріальної шкоди йому було завдано ще й значних немайнових, моральних страждань. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням свого майна, а саме: потрапивши у ДТП переніс значний стрес від самої події, крім того додатково його шок був викликаний тим, що він довгий час відмовляючи собі в значній кількості необхідних речей та послуг економив кошти для придбання даного автомобіля і витратив на його придбання дуже великі для нього грошові кошти розраховуючи на те, що він йому на тривалий термін полегшить життя у плані пересування та буде необхідною допомогою для праці. Саме через незаконні дії відповідача він повинен страждати. Значні хвилювання викликані і тим, що через небажання відповідача відшкодовувати завдані збитки він змушений ремонтувати автомобіль за свої кошти, яких не має. А використовувати автомобіль з тими пошкодженнями, які були спричиненні, є неможливим. Крім того, з моменту ДТП 30.03.2014 року і до закінчення судового провадження по кримінальній справі 11.08.2015 року (майже 1,5 року) він жодним чином не міг вчиняти жодних дій щодо свого автомобіля так як він був визнаний речовим доказом по справі. І у зв`язку з економічними змінами за цей час вартість не відремонтованого автомобіля зменшилася на 70 відсотків, в той час як вартість самого ремонту значно підвищилась. Душевних страждань завдає той факт, що в результаті ДТП був розбитий автомобіль в ідеальному стані, який служив йому надійною опорою для здійснення трудової діяльності. Дбайливо використовуючи свій автомобіль, щиро сподівався на тривалий безремонтний термін його експлуатації, але незаконні дії відповідача не тільки зруйнували усі його плини і сподівання, а й викликали масу негативних емоцій, згубно впливаючи на його загальне самопочуття і здоров`я в цілому. Зазначає, що через пережиті негативні емоції став дратівливий, відчуває постійну схвильованість через що значно погіршилися стосунки із знайомими та друзями. Внаслідок того, що довірив керування власним справним автомобілем своєму товаришу, який керував автомобілем у момент зіткнення, і повернув йому його пошкодженим, його стосунки з ним прийшли до розладу. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого почав нервово та роздратовано відноситися до оточуючого світу, навіть до членів своєї родини. Також порушився встановлений спосіб життя через те, що не маючи транспортного засобу витрачає значно більше часу для пересування користуючись громадським транспортом, а також витрачає значно більше коштів користуючись при необхідності послугами «ТАХІ» в зв`язку з чим не може як раніше повноцінно планувати свій день в зв`язку з чим його прибутки значно зменшилися. Вважає, що через завдання відповідачем шкоди його майну, він незаконно був позбавлений свого звичайного способу життя. Позбавлення його транспорту та намагання відновити свої права відволікає й досі від нормального життєвого ритму, що завдає йому великі моральні страждання. На цьому ґрунті виникають розлади з близькими, знайомими та родичами. Розмір спричиненої моральної шкоди оцінює в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, хоча і значно більша грошова сума не відновить йому гармонію та зіпсованих два роки життя. Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 122 729 (сто двадцять дві тисячі сімсот двадцять дев`ять) гривень, моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень та понесені ним судові витрати.

Представник відповідача адвокат Бойко А.М. подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що відповідач вважає, що вимоги ОСОБА_1 , являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, крім того останній не надав суду необхідних належних до допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок взаємодії джерела підвищеної небезпеки (дорожньо-транспортної пригоди), а тому необхідно відмовити в задоволенні цього позову, з наступних підстав. Дійсно, 30.03.2014 року було порушено кримінальне провадження №0000530 за фактом вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, виходячи з тих підстав, що «... 30 березня 2014 року, близько 02 год. 00 хв. На 27 км+500м автомобільної дороги Київ Ковель в м. Буча Київської області сталося зіткнення між автомобілем марки КІА «CERATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобілем марки «HONDA CIVIC», державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобілем марки «SKODA FABIA ACTIVE 1.2», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого пасажир останнього транспортного засобу ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лонної сідничної кістки ліворуч та розриву лонного сполучення». Пізніше, ОСОБА_2 , на підставі Постанови слідчого було притягнуто в якості обвинуваченої у скоєнні злочину, відповідальність за який передбачено ч.2 ст. 286 КК України. В подальшому, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України була направлена до Ірпінського міського суду Київської області для її розгляду. В зв`язку з цим, на підставі Вироку Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2016 року, у кримінальній справі №367/94/15-к по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України було визнано винною та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. Під час провадження кримінальної справи на досудовому слідстві та в суді, ані ОСОБА_1 , ані його захисник не подавали цивільний позов та не пред`являли вимог до ОСОБА_2 з приводу відшкодування матеріальної та морально шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач, ОСОБА_1 в пред`явленому ним позові посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому, як власнику автомобіля «HONDA CIVIC», державний номер знак НОМЕР_5 , внаслідок неправомірних дій з боку відповідача була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 122729,55 грн., внаслідок пошкодження його транспортного засобу. В обґрунтування розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, як власнику транспортного засобу, останній посилається на Калькуляцію орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин №060788/160920141 від 19.09.2014 року, складеною ПАТ «Дніпро Мотор Інвест», у відповідності до якого, орієнтовна вартість робіт становить 122729,55 гривень. В зв`язку з цим, позивач, ОСОБА_1 , просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 122729,55 грн., яка була заподіяна йому як власнику транспортного засобу. Однак, вважає, що наданий документ встановлює лише орієнтовний розрахунок та не підтверджує фактично понесені відповідачем витрати по відновленому ремонту автомобіля, що підтверджується відповіддю ПАТ «Дніпро Мотор Інвест» на адвокатський запит ОСОБА_6 , в якому зазначається, що ремонтно-відновлювальні роботи ОСОБА_1 на території підприємства не виконувалися. Відповідно до ст. 77 ЦПК України докази мають бути належними, та Калькуляція орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин №060788/160920141 від 19.09.2014 року, складеною ПАТ «Дніпро Мотор Інвест» не може прийматися судом як належний доказ підтверджуючий розмір заподіяної шкоди. Крім цього звертає увагу суду що до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «... Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі.» Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000530 від 30.03.2014 року та матеріалів кримінальної справи №367/94/15-к відповідач ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди мала поліс обов`язкового страхування, цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу №АС 6872878 від 25.12.2013 року, виданий ТДВ СК «Альфа-Гарант». Таким чином позивач ОСОБА_1 мав звернутися безпосередньо до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з вимогою про відшкодування збитків, але жодного доказу про звернення до страховика позивачем надано не було. Крім цього ОСОБА_2 було зроблено повідомлення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про настання страхової події, копія даного повідомлення міститься в матеріалах кримінальної справи №367/94/15-к (а.с. 90). Крім того, позивачем ОСОБА_1 були пред`явлені до відповідача вимоги про відшкодування моральної шкоди, але не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 25 000 грн., а тому позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Просив в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 25 000 грн., а також збитків у розмірі 122729,55 грн. відмовити в повному обсязі.

Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву у якому зазначив, що у відзиві вказано, що під час провадження кримінальної справи на досудовому слідстві та в суді, ані ОСОБА_7 , ані його захисник не подавали цивільний позов та не пред`являли вимог до ОСОБА_2 з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Частина 7 ст. 128 КПК України, наголошує, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Реалізуючи своє право на захист, а саме з метою відшкодування шкоди завданої протиправними діями ОСОБА_2 із даною позовної заявою звернувся ОСОБА_7 в рамках цивільного судочинства, жодним чином не порушуючи законодавство чи інтереси третіх сторін. Також представник відповідача у відзиві на позовну заяву, зазначає, що позивач в обґрунтування розміру матеріальної шкоди посилається на Калькуляцію орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин та наголошує, що даний документ встановлює лише орієнтований розрахунок, а не підтверджує фактично понесені витрати по відновленому ремонту автомобіля, а тому даний документ є недопустимим доказом. Однак із даною позицією погодитися неможливо з огляду на наступне: системний аналіз статей 1166, 1187 ЦК України, передбачає відшкодування саме шкоди, завданої особі чи майну фізичної або юридичної особи, а не понесені фінансові витрати. Калькуляція орієнтованої вартості ремонтно-відновлювальних робіт є належним та допустимим доказом, оскільки стосується безпосередньо предмета доказування, а саме визначення розміру заподіяної шкоди, є таким на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи. Згідно до положень ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. У своєму відзиві на позовну заяву, представник відповідача не навів жодного доказу того, що доказ а саме: Калькуляція орієнтованої вартості ремонтно-відновлювальних робіт № 060788/160920141 від 19.09.2014 року, складеним ПАТ «Дніпро Мотор Інвест» отриманий позивачем із порушенням, а навпаки підтверджує його законність та належність долучаючи до відзиву лист вищевказаної установи. Крім вище зазначеного, посилання представника відповідача на положень п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а саме: Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі також є хибними, оскільки жодних вимог про відшкодування шкоди від страховика, за рахунок особистих коштів відповідача в резолютивній частині позовної заяви не ставиться, а тому посилання на положення п.16 вище вказаної Постанови є нічим іншим як способом тиску на суд та ведення в оману. Оскільки відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто Постанова Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року, чітко визначає на кого саме покладено обов`язок відшкодувати шкоду і цією особою є саме власник транспортного засобу, в даному випадку ОСОБА_2 . Окрім того, відповідно до частин першої та другої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за; договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений вище закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне і відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постановах від 20 січня 2016 року та 26.10.2016 року (№6-954цс16), тим самим встановивши, що потерпілий у ДТП має право стягнути шкоду безпосередньо з особи, яка її завдала, навіть якщо цивільно-правова відповідальність цієї особи застрахована. Що стосується заперечень представника відповідача стосовно відмови у відшкодуванні моральної шкоди, як роз`яснено в п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Належними та допустимими доказами розміру моральної шкоди, яку поніс Позивач, є той факт що через сильне алкогольне сп`яніння, халатність, необачність, в результаті повної безвідповідальності відповідача сталася ДТП яка на понад 1,5 року позбавила можливості позивача користуватися своєю власністю, був позбавлений можливості його відновлення, оскільки і автомобіль був визнаним речовим доказом по кримінальному провадженню. Що стосується душевних та психічних страждань, яка полягає у втраті спокою, порушенні психічної рівноваги, порушенні нервової системи, порушенні сну, в результаті чого у нього суттєво погіршилось самопочуття та здоров`я, порушився нормальний спосіб життя.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди в сім`ї позивача виникла напружена психологічна обстановка, що призвела до моральних та фізичних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків. Просить відхилити наведені відповідачем у відзиві заперечення стосовно предмету позову, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, подали заяви про слухання справи за їх відсутності, позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання відповідач не з`явилась, представник відповідача - адвокат Бойко А.М. подав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, доводи, зазначені у відзиві на позов підтримав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно вироку Ірпінського міського суду Київської області від 03.06.2015 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки. Відповідно до даного вироку встановлено, що «30.03.2014, близько 02.00 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним, технічно-справним автомобілем "КІА "СЕRАТО", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Ковель, в напрямку м. Києва, по вул. Шевченка, у м. Бучі Київської області, де на перехресті вул. Шевченка та вул. Яснополянської, порушуючи вимоги: п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), згідно з яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху, а також бути взаємовічливими, п.1.5 ПДР України, згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п.п. а) п. 2.9 ПДР України, згідно з яким водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, п. 12.3 ПДР України, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, п. 12.2 ПДР України, згідно з яким у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, п. 13.1 ПДР України, згідно з яким водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, проявила неуважність, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечної швидкості та дистанції, як наслідок, передньою частиною керованого нею автомобіля допустила зіткнення з автомобілем "SKODA "FABIA ACTIVE", реєстраційний номер НОМЕР_6 , який стояв на 27км+500м автодороги "Київ-Ковель", на смузі руху в напрямку м. Києва, а також з автомобілем "HONDA "CIVIC", реєстраційний номер НОМЕР_7 , який стояв, за автомобілем "SKODA "FABIA ACTIVE", реєстраційний номер НОМЕР_6 , на смузі руху в напрямку м. Києва. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "SKODA "FABIA ACTIVE", реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота з ушкодженнями печінки і зв`язки яєчника, підкапсулярного розриву селезінки (і послідуючим її видаленням), внутрішньочеревної кровотечі і заочеревної гематоми, ушкодження з`єднань кісток тазу та переломів лонної і сідничної кісток зліва, вивиху правої стегнової кістки в кульшовому суглобі, які згідно з висновком експерта від 16.07.2014 № 131, у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя на час їх заподіяння».

Відповідно до калькуляції орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт і запасних частин, складеного ПАТ «Дніпро Мотор Інвест» орієнтовна вартість ремонтно-відновлювальних робіт і запасних частин складає 122729,55 грн.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків повинне мати місце у разі наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України така майнова шкода відшкодовується в і обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Нормами ст. 1187 ЦК України передбачено - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортного засобу, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання. Зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок не переробної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позов про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 6 вищезазначеної Постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року в справі №6-2808цс15 дійшов до висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред?явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, позивач на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав. До того ж відповідачем не надано суду належних доказів щодо наявності у нього страхового полісу.

В судовому засіданні було встановлено, що власнику транспортного засобу марки "HONDA "CIVIC", реєстраційний номер НОМЕР_7 завдано матеріального збитку, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи, що вартість матеріального збитку згідно калькуляції складає 122729,00 грн, тому стягненню з відповідача підлягають кошти у розмірі 122729,00 грн в порядку відшкодування майнової шкоди.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пункт 3 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 2 частини 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд погоджується з тим, що внаслідок пошкодження транспортного засобу, позивач зазнав страждання та стрес. Крім того, втративши можливість вільно користуватися своїм транспортним засобом, оскільки останній був визнаний речовим доказом по кримінальній справі та майже 1,5 року не міг вчиняти жодних дій щодо свого автомобіля, позивач змушений був витрачати час та кошти для пересування на таксі, поїздки на СТО, до інших органів з метою визначення вартості відновлювальних робіт, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю та роботу. Враховуючи вказані обставини, суд задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди з відповідача у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1477,29 грн.

Керуючись ст. 1-12, 76-81, 95, 141, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. с 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1192 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 майнову шкоду у розмірі 122729,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 судовий збір в розмірі 1477,29 грн.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.Ф. Карабаза