Провадження № 2/761/1585/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Цигановій Ю.М.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідачки: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному майні,

в с т а н о в и в :

В липні 2019р. позивач ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2, 3) до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просив суд:

- встановити факт спільного проживання його та відповідачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2006р. по березень 2016р.;

- визнати автомобіль марки «Renault Symbol», 2005р. д.н.з. НОМЕР_1 об`єктом спільної сумісної власності сторін;

- залишити вищезазначений автомобіль у власності відповідачки, зобов`язавши її сплатити на користь позивача Ѕ частину вартості зазначеного автомобіля в сумі 58927,5 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах, у зазначений вище період часу, проживали однією сім`єю і вели спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_4 .

На думку позивача зазначений вище автомобіль, є спільною сумісною власністю його та відповідачки, в силу положень ст. 74 СК України, оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче судове засідання.

27 листопада 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 37-38), в якому відповідачка проти позову заперечила, зазначивши, що у зазначений в позові, стороною позивача період спільного проживання не відповідає дійсності. Крім того, сторона відповідача звертала увагу суду, що не дивлячись на спільне проживання сторін, спільного бюджету сторони не перебували, оскільки перебували на утриманні батьків відповідачки, з якими разом і проживали. Спірний автомобіль було придбано в 2013р. за грошові кошти, які відповідачка позичила у ОСОБА_5 , та які особисто повернула, при цьому позивач участі у виконанні зобов`язань за договором позики не приймав взагалі. На час розгляду справи в суді спірний автомобіль відповідачкою відчужений.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

21 травня 2020р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та заперечила проти відзиву на позов, зазначивши, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2018р. по цивільній справі № 761/15075/17, вже встановлено факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, а також те, що позивач є фізичною особою - підприємцем, тому мав дохід для участі у придбанні спільного майна - спірного автомобіля.

Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавались.

В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити.

Відповідачка проти позову заперечила, з підстав, зазначених у відзиві на позов, просила суд застосувати строки позовної давності до заявлених вимог.

Свідок ОСОБА_5 , суду пояснила, що перебуває у дружніх стосунках з відповідачкою, а також знайома з батьком дитини відповідачки - позивачем. Свідку відомо, що певний період часу позивач проживав разом з відповідачкою та її батьками в одній квартирі. У сторін народилась донька, яка фактично перебуває на утриманні відповідачки та її батьків. В грудні 2013р. відповідачка позичила у неї грошові кошти у сумі 3500,0 дол. США, які нею особисто певними платежами були повернуті. Як відомо свідку, кошти були використані відповідачкою для придбання автомобіля.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, допитавши свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу його та відповідачки з квітня 2006р. по березень 2016р., посилаючись на встановлення судом вказаного факту рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2018р. по цивільній справі № 761/15075/17.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Разом з тим, зі місту вказаного рішення суду по цивільній справі № 761/15075/17, не вбачається, що судом, в розумінні положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України були встановлені обставини проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у період зазначений стороною позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 21 грудня 2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Судом встановлено, що 10 грудня 2013р., згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль «Renault Symbol», 2005р. д.н.з. НОМЕР_1 був зареєстрований на праві власності за відповідачкою.

З матеріалів справи вбачається, що 09 грудня 2013р. між відповідачкою та свідком ОСОБА_5 було укладено договір позики, у вигляді боргової розписки, за яким відповідачкою було отримано в борг грошові кошти у розмірі 3500,0 дол. США. Як зазначила відповідачка зазначені грошові кошти були витрачені нею на придбання спірного автомобіля, при цьому в судовому засіданні зазначений свідок підтвердила, що грошові кошти були повернуті особисто відповідачкою певними частинами.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача взагалі не було надано суду відомостей про його доходи, а також не надано жодного доказу, яку суму коштів було витрачено саме позивачем для придбання спірного автомобіля. Як і не було надно актуальних відомостей про вартість спірного автомобіля. В судовому засідання представник позивача визнала, що рекламні оголошення з Інтернет - сайтів продажу транспортних засобів, не є належним і допустимим доказом на підтвердження вартості спірного автомобіля.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999р. № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч. 2 ст. 74 СК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що стороною позивача не доведено, належними і допустимими доказами, факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2006р. по березень 2016р.; набуття сторонами спірного автомобіля марки «Renault Symbol», 2005р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1 за спільні кошти, оскільки стороною позивача не було надано жодних доказів про суми заробітку /доходу/ в зазначений період часу, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнання майна спільною сумісною власністю сторін.

Також, не підлягає задоволенню і вимога позивача, про залишення спірного автомобіля у власності відповідачки, зобов`язавши останню сплатити на його користь Ѕ частину вартості зазначеного автомобіля в сумі 58927,5 грн., враховуючи висновки суду про безпідставність інших заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачки не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 3, 21, 36, 74 СК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному майні - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зазначені вище процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складено 05 червня 2020р.

Суддя: