ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 635/1269/20

провадження № 22-ц/790/4446/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2020року у складі судді Пілюгіної О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк«Приватбанк» (надалі - АТ КБ "ПриватБанк", Банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.03.2014 у сумі 117702,64 грн., а також судові витрати в сумі 2102 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 18.03.2014 між Банком та відповідачем укладено вищевказаний договір, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 41500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач, станом на 10.01.2020 року має заборгованість 117702,64 грн., яка складається з: 68749,62 грн - заборгованості за тілом кредиту (яка складається з простроченого тіла кредиту), 16965,16 грн. заборгованість за відсотками згідно ст.625 ЦПК України, 25906,78 грн - нароахована пеня, а також 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 5581,08 грн. - штрафу (процентна складова).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором б/н у розмірі 68749,62 грн та судовий збір у розмірі 2102 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. Посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що анкету позичальника на отримання кредиту відповідачем не підписувалась. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 18.03.2014 відповідач виявив бажання отримати зарплатну картку, про умови кредитного договору та кредитного ліміту у зазначеній анкеті не зазначено. Вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримав вимог, передбачених ЗУ "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження саме тих умов, про які вважав узгодженими.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, що були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 (провадження № 14-131цс19), і виходив з того, що відповідач взятих на себе за Договором зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 68749,62 грн. Відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне повернення коштів є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку не містять підпису відповідача.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Як встановлено судом та матеріалами справи, 18.03.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано Анкета-Заява, таким чином був укладений договір № б/н, який складався з Анкети-заяви (а.с. 10), витягом з Тарифів банку (а.с. 11), витягом з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с.12-26).

З наданої копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку вбачається, що відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку, що підтверджується відміткою на Заяві. Відміток про намір оформити будь-яку іншу карту, в тому числі й кредитну карту, як в обґрунтування позову посилається позивач, сама анкета не містить (а.с.10).

Розрахунок заборгованості, на який посилається АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не є належним доказом, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року (а.с. 5-9).

Виписка по рахунку, яку надав позивач не є частиною умов кредитного договору, не встановлює і не пояснює обставин руху коштів та їх природи, зокрема, ураховуючи, що позивачем не надано кредитного договору із відповідними умовами, на підставі якого пред`явленоцей позов (а.с. 118-119).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За положеннями з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, якімаютьзначення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розглядусправи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено існування між сторонами саме кредитних правовідносин на умовах, зазначених у позові.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 на його користь з АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути 3153 гривні, сплачених при подачі апеляційної скарги (а.с. 144).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

У задоволені позовних вимог Акціонреного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 7 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді А.В.Котелевець

Н.П.Пилипчук