КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 372/1610/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Кравченко М.В.
провадження № 22-ц/824/4527/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року у справі за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІКАРД» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни про визнання недійсним договору іпотеки та зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ «Міський комерційний банк» залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2013 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Міський комерційний банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

05 грудня 2019 року до Обухівського районного суду Київської області надійшла заява від представника ТОВ «Фінансова компанія «РІКАРД» про заміну сторони виконавчого з ПАТ «Міський Комерційний Банк» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «РІКАРД», в обґрунтування якої заявник зазначав, що ПАТ «Міський Комерційний Банк» відступив право грошової вимоги заборгованості за кредитними договорами боржників в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав.

Вказував, що 30 вересня 2019 року між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «РІКАРД» укладено договір відступлення права вимоги та майнових прав, відповідно до якого останній набув право грошової вимоги відносно позичальників, заставодавців та поручителів ПАТ «Міський Комерційний Банк», зазначених у Додатку №1 до договору, в тому числі за договором іпотеки №879/980/ФО/1 від 26.09.2012 року, укладеного між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та ОСОБА_2 , укладеного в забезпечення належного виконання кредитного договору №879 від 26.09.2012 року, укладеного між ПАТ «МКБАНК» та ОСОБА_3 .

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача з ПАТ «Міський Комерційний Банк» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «РІКАРД», як стягувача з виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2013 року у справі №372/1610/13-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_4 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Скарга обґрунтована тим, що заміна сторони виконавчого провадження можлива лише за умови наявності такого виконавчого провадження, проте заявником не надано, а судом не встановлено наявність будь-якого виконавчого провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Фінансова компанія «РІКАРД» є правонаступником ПАТ «Міський Комерційний Банк», а тому мало право звернутись до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні із наданням статусу стягувача.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2013 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Міський комерційний банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 26.09.2012 року №879/980-ФО/І, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме: земельну ділянку площею 0,1791 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер::03:025:0036, земельну ділянку площею 0,1292 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :03:025:0040 і земельну ділянку площею 0,1822 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:025:0040.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги та майнових прав від 30.09.2019 року ПАТ «Міський Комерційний Банк» (первісний кредитор) передало, а ТОВ «Фінансова компанія «РІКАРД» (новий кредитор) набуло права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб у кількості 7 договорів, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору, в тому числі за договором іпотеки №879/980/ФО/1 від 26.09.2012 року, укладеного між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та ОСОБА_2 укладеного в забезпечення належного виконання кредитного договору №879 від 26.09.2012 року, укладеного між ПАТ «МКБАНК» та ОСОБА_3 .

За частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно зі ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

За змістом ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від прав попередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставою для правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу. Доказами правонаступництва, залежно від підстав виникнення, можуть бути: свідоцтво про право на спадщину (ст.1296, 1297 ЦК України), передавальний акт комісії з припинення юридичної особи (ст.104, 106 ЦК України), правочин щодо заміни кредитора або боржника у зобов`язанні (ст.512, 513, 520, 521 ЦК України).

За змістом статей 512, 514 ЦК, ст.442 ЦПК заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ТОВ «Фінансова компанія «РІКАРД» є правонаступником ПАТ «Міський Комерційний Банк» та мало право звертатися до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні із наданням статусу стягувача.

Доводи апелянта про те, що заміна сторони виконавчого провадження можлива лише за умови наявності такого виконавчого провадження, а заявником не надано та судом не встановлено наявність будь-якого виконавчого провадження є безпідставними, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу (постанова ВСУ від 20.11.2013 року у справі №6-122цс13).

У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 закону «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як: при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію.

Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 643/4902/14-ц.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця Барискевича А.І. відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 12.02.2016 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-797/13, виданого 11.11.2015 року і запропоновано ОСОБА_2 в семиденний строк добровільно виконати постанову, а постановою від 28 вересня 2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу, що суперечить твердженням апелянта про відсутність будь-якого виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 та залишення без змін ухвали Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегії суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: