Справа № 629/6002/19
Провадження № 2/629/230/20
10.03.2020 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді - Мицик С.А., при секретарі судових засідань - Заводяній О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та позбавлення права користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач з 2010 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. До теперішнього часу відповідач не знявся з реєстрації у вказаному будинку, що порушує права позивача, як власника. Враховуючи викладене, позивач просив позбавити відповідача права користування житловим приміщенням шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
З копій договору купівлі-продажу від 20.03.1989 року, посвідченого секретарем Орільської селищної Ради народних депутатів Лозівського району Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за №14, та технічного паспорту, вбачається, що позивач є власником житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.10-14).
З довідки про склад сім`ї, виданої Орільською селищною радою Лозівського району Харківської області від 25.11.2019 року, та копії домової книги, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-23).
Відповідач у вказаному будинку не проживає, починаючи з 2010 року, що підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 25.11.2019 року (а.с. 15).
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно дост.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-709 цс16.
Враховуючи зазначене, оскільки відповідач не є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійних дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, оскільки він зобов`язаний нести додатковий тягар зі сплати нарахованих комунальних платежів, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.
Що стосується позовної вимоги про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням шляхом зняття його з реєстраційного обліку, то суд вважає, що з урахуванням предмету спору та заявлених позовних вимог, суб`єктного складу учасників судового розгляду та виходячи з норм ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де однією з підстав для зняття з реєстраційного обліку особи є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, - вказана позовна вимога підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та вимога щодо зняття його з реєстрації задоволенню не підлягає, враховуючи, що будь-які дії реєстраційного органу позивачем не оскаржуються.
Керуючись ст.ст.258,265 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.15,317,319,391 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права користування своєю власністю, а саме - житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_2 , сплачений ним судовий збір в розмірі 768,40 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Харківської області. Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя С.А. Мицик