Справа № 216/3039/17
провадження №2/216/327/20
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2020 року
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Бутенко М.В.
за участю:
секретаря судового засідання Клименко О.В.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 (Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (відповідач) про стягнення боргу за розпискою та моральної шкоди.
Свою заяву обґрунтовує наступним: У 2001 році позивач під час роботи у червоному хресті Центрально-міського району, познайомилася з гр. ОСОБА_3 , яка також там працювала. Саме ОСОБА_3 познайомила позивача з відповідачем ОСОБА_2 , який у 2015 році позичив у позивача кошти в сумі 5764,00 грн.. що підтверджується власноруч написаною ним розпискою від 16.02.2015 року та засвідченою печаткою Благодійного Фонду Гармонійний розвиток суспільства, де свідком виступала ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 мотивував займання коштів на розвиток соціально-інвестиційної програми «Кузня кадрів для будь-якого проекту». Кошти відповідач не повернув, чим завдав позивачу матеріальну шкоду. Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на їх користь завдані їй матеріальні збитки у розмірі 5764,00 грн. Крім того, своїми неправомірними діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яку вона обґрунтовує наступним: моральні переживання та втрата нормальних життєвих зв`язків, вона не в змозі повноцінно забезпечити себе тими речами, на які вона розраховувала при наявності в неї тих коштів, які вона позичила, що призвело до зниження її самопочуття та здоров`я, оскільки позивач є інвалідом 2 групи у зв`язку з отриманням тяжкої травми голови. Спричинені їй моральну шкоду позивач оцінює у 5000,00 грн. та просить суд стягнути з відповідача на її користь.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просить суд розглядати справу за її відсутністю, без застосування технічного запису, позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити позов в повному обсязі, не проти винесення заочного рішення суду.
Відповідач ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з`явився, судові повістки направлені йому за адресою його місця реєстраційного обліку не отримує, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку відповідача, та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди представника позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідач ОСОБА_2 , позичив у позивача кошти в сумі 5764,00 грн., що підтверджується власноруч написаною ним розпискою від 16.02.2015 року засвідченою печаткою Благодійного Фонду Гармонійний розвиток суспільства, де свідком виступала ОСОБА_3 (оригінал знаходиться в матеріалах справи). Відповідач ОСОБА_2 мотивував займання коштів для розвитку соціально-інвестиційної програми «Кузня кадрів для будь-якого проекту». Відповідач не повернув Позивачу запозичену суму грошових коштів в добровільному порядку, навіть частково, хоча Позивач зверталася до відповідача щодо повернення їй позичених коштів, Відповідач ігнорував ці звернення. Отже, на момент подачі даної Позовної заяви заборгованість Відповідача перед Позивачем становить усю суму, згідно розписки, а саме 5764,00 грн.
Статтями 1,2 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 12 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.545ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці,яку він видає.
Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
08червня 2016 року по справі № 6-1103цс16 Верховний суд України виклав правову позицію, яка є обов`язковою для суду, в якій вказав, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
В тексті вищевказаної постанови ВСУ№ 6-1103цс16 від 08.06.2016 р. зазначено, що оскільки існує часовий проміжок між наданням позики і її поверненням, про яке сторони домовляються у момент укладення договору позики, повернення боргу не може вважатися правочином, який повністю виконується у момент його вчинення. Тому як і надання грошової позики, так і її повернення належить вчиняти у письмовій формі.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1ст. 1167 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №4від 31.03.95«Про судовупрактику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Стосовно позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 5000,00 грн., суд дійшов висновку щодо відмови, оскільки відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особо зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування .
Вивчивши пояснення позивача в позовній заяві, щодо обґрунтування моральної шкоди, суд дійшов висновку , що позивач , надаючи позику у значному розмірі розуміла наслідки , які можуть настати для неї у разі невиконання договірних зобов`язань, законодавець визначив цілий ряд наслідків для боржника у випадку невиконання ним своїх грошових зобов`язань як компенсації позивачу втрат , пов`язаних з несвоєчасним виконанням зобов`язань боржниками, тому в цій частині суд визнає вимоги необґрунтованими та не доведеними.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.
На підставі викладеного, перевіривши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову без стягнення з відповідача моральної шкоди, наявність якої не було доведено позивачем.
За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.
Оскільки позивач по справі відповідно до ч.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору під час подання позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 274, 280-284, 287,354,355 ЦПК України, ст. 12, 16, 22, 202,207, 509, 524, 525, 526, 610, 611, 612, 625, 1047, 1049, 1050, 1052 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 16.02.2015 року у розмірі 5764,00грн. (п`ять тисяч сімсот шістдесят чотири гривні).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

СТОРОНИ ПО СПРАВІ:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: М. В. Бутенко