Справа № 135/1302/20
Провадження № 2/135/359/20
24.11.2020 м. Ладижин Вінницька область
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,
учасники справи - не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
І. Стислий виклад позицій сторін.
13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 та усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй будинком, розташованим по АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку в цьому будинку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтувала тим, вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджуються договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даному будинку зареєстрований попередній власник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, він не проживає в даному житловому приміщенні понад один рік та не бере участь у витратах щодо його утримання, особистих речей в будинку не має, добровільно з місця реєстрації не знімається. Зараз виникла необхідність вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення його цілісності та
недоторканості. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача обмежує її права як власника, просила суд задовольнити позовні вимоги та усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житлом.
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не надав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутність в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримала частково, а саме в частині усунення перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог, а саме в частині зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 просила залишити без розгляду. Не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 21).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Ухвалою суду від 21.10.2020 було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження (а.с.).
24.11.2020 винесено ухвалу суду про залишення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 без розгляду (а.с. 22).
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин.
14 листопада 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, позивач ОСОБА_1 являється власником вказаного вище будинку, що підтверджується копією договору купівлі продажу від 14 листопада 2018 року (а.с. 5-6), а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7).
У зазначеному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю на запит № 23-17-392 від 19.10.2020, наданою відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради (а.с. 14), а також копією домової книги на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).
З часу вибуття, відповідач ОСОБА_2 з реєстрації у належному позивачу будинку добровільно не знімається, що створює для позивача значні незручності та перешкоди у використанні власного будинку для проживання та вчинення певних правочинів щодо нього для забезпечення його цілісності та недоторканості.
V. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення права. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
При цьому у своїх рішенням Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронгі Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України).
Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст.380 ЦК України).
Частинами 4 та 5 ст.9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.
За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 324 ЦПК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Як убачається з витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7) ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2018 (а.с.5).
Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку від 14.11.2018 не визнаний недійсним судом і його недійсність не встановлена законом, то діють правові наслідки укладення такого договору.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Ураховуючи, що право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування і розпорядження майном, то правовим наслідком припинення права власності на майно внаслідок його відчуження, є і припинення (втрата) права користування цим майном.
Право вибору способу захисту порушеного права належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст. 4, 5). Обраний позивачем спосіб захисту не суперечить положенням ст.16 ЦК України.
Зазначений спосіб захисту не позбавляє відповідача ОСОБА_2 можливості відновлення його прав у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу.
За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини сторін, причини позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком та інші обставини справи, суд вбачає підстави для задоволення позову і приходить до висновку, що оскільки позивачу на праві власності належить житловий будинок, а право власності відповідача на вказане майно припинилося у разі відчуження власником свого майна, реєстрація відповідача у даному житловому будинку чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном, то відповідач повинен бути визнаним таким, що втратив право користування житловим будинком.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.7, 12, 13, 19, 77- 81, 89, 141, ч.2 ст.247, 259, 263-265, ч. 4 ст.268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, на підставі ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст.1, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст. 16, 316, 317, 319, 321,379, 380, 391, 405 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ім`я (найменування) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серія та номер НОМЕР_3 .

Заочне рішення складено та підписано суддею 24 листопада 2020 року.

Суддя