УХВАЛА

10 березня 2020 року м. Мукачево Справа №303/243/20

2/303/587/20

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3

про спонукання до виконання зобов`язань,

ВСТАНОВИВ:

В провадження суду перебуває вищевказана цивільна справа.

6 березня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 виконувати будь-які дії пов`язані з проведенням діяльності з розвитку дітей торгової марки «Соробан» та « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресами розміщенням такої діяльності: в АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтовуються доводами про те, що позивач разом з відповідачем займаються веденням спільного бізнесу. Однак, 31 жовтня 2018 року між ним та відповідачем укладено усний договір, на підставі якого останній зобов`язувався виплатити йому 1080000 гривень протягом двох років, в обмін на зобов`язання підписати додаток про розірвання договору франшизи торгової марки «Хелен Дорон». Всупереч досягнутим домовленостям, ОСОБА_2 належним чином не виконує умови договору, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. Застосування даних заходів є необхідним, оскільки відповідач намагається приховати ведення діяльності з розвитку дітей, а ОСОБА_1 , як сторона договору, жодного доходу не отримує.

Дослідивши заяву про забезпечення позову суд констатує наступне.

Відповідно до частин першої та другої ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Законодавець чітко визначив, що обов`язок доказування покладається на сторін.

Доказування процесуальних фактів має деякі особливості, які дозволяють при певних обставинах розглядати доказування як обов`язок учасника процесу. Наприклад, якщо сторона клопоче про забезпечення позову, вона повинна довести наявність підстав для цього.

Частина шоста ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Аргументуючи підставність своїх доводів відносно необхідності забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 , внаслідок недобросовісного виконання укладеного між ними договору, «відбере від нього або приховає діяльність з розвитку дітей торгової марки «Соробан» та « ОСОБА_4 »».

Дані доданої до матеріалів позовної заяви копії листа свідчать про те, що 31 жовтня 2018 року ОСОБА_2 зобов`язався виплатити ОСОБА_1 1080000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався після отримання вказаної суми підписати додаток про розірвання договору з компанією «Хелен Дорон».

З доданого до матеріалів справи перекладу договору франшизи навчального центру вбачається, що між сторонами існують договірні відносини з приводу діяльності з використання торгової марки «Хелен ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_2 .

Поряд з цим, доказово непідтвердженими залишилися обставини щодо фактичної наявності між сторонами договірних відносин з приводу діяльності з розвитку дітей торгової марки «Соробан» та проведення такої діяльності в АДРЕСА_3 .

Надаючи оцінку доводам заявника щодо необхідності задоволення заяви у вказаний вище спосіб слід констатувати, що заявником належним чином не обґрунтовано існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення у цивільній справі, а також того, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, тому подана заява є такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, запропонований позивачем захід забезпечення позову може призвести до необґрунтованого втручання у господарську діяльність окремої фізичної особи, яка її здійснює.

Фактичний аналіз матеріалів справи свідчить про те, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами по справі мають майновий характер, тому заборона відповідачу здійснювати зазначену у заяві діяльність не може вважатися адекватним заходом, який забезпечить відновлення прав позивача щодо отримання ним певних сум грошових коштів за рахунок відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 81, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Кость