Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Бондар О.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлова Олега Анатолійовича, третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2018 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлова Олега Анатолійовича, третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним.

Позивач в позові посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіла його сестрі ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1 .

Після смерті матері, позивач звернувся до Магдалинівскої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що за 8 днів до смерті, його мати заповіла будинок своїй доньці ОСОБА_4 . Заповіт на ім`я ОСОБА_4 був засвідчений 11 січня 2017 року приватним нотаріусом Орловим О.А.

Заповіт від 11.01.2017 року позивач вважає недійсним на час складання заповіту його матері виповнилося 79 років. В останні роки вона хворіла на рак. Деякі події сприймались нею неадекватно. З цих причин вона два роки до смерті перебувала у лікарні. На день посвідчення заповіту на користь ОСОБА_4 у його матері спостерігався процес загострення психічного розладу.

Позивач зазначає, що мати позивача останні роки вона хворіла та приймала такі ліки, внаслідок чого останні місяці до смерті вона була недієздатна та не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

У зв`язку із наведеним, позивач звернувся до суду та прохає визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 посвідчений 11 січня 2017 року приватним нотаріусом Орловим Олегом Анатолійовичем.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року зупинено провадження по справі, у зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_4 до вступу у справу правонаступника.

Ухвалою суду від 24 червня 2019 року поновлено провадження по справі, у зв`язку із прийняттям спадщини після ОСОБА_6 , її сином ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 05 вересня 2019 року залучено до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, представником відповідачів ОСОБА_7 до суду було надано відзиви на позовні заяви, де зокрема зазначено, що відповідачі заперечують проти позовних вимог, вважають оспорюваний заповіт складено у відповідності до вимог законодавства, під час його складення нотаріусом перевірено дієздатність заповідача, доказів, які б підтверджували протилежне не наведено.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_5 (а. с. 7).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 26).

Відповідно до заповіту від 11 січня 2017 року, ОСОБА_5 заповідала все належне майно, в тому числі житловий будинок та земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_8 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Орловою О.А. у приміщенні 15 міської лікарні за адресою: м. Дніпро, вул. Перемоги, 113 (т. 1 а. с. 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1, 2 статті 1235, ч. 1 ст. 1236 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Згідно ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позивач заявив клопотання про проведення посмертної судово-психологічної експертизи, однак відмовився від вказаного клопотання, про що написав відповідну заяву.

В судовому засіданні були допитана свідок ОСОБА_9 , яка пояснила, що знала померлу ОСОБА_5 та їй відомо, що донька померлої часто до неї приїздила та допомагала. За два дні до смерті ОСОБА_5 вони спілкувалися по телефону.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є медичною сестрою та їй відомо, що померла ОСОБА_11 перебувала в лікарні, де бачила її доньку, яка постійно до неї приходила.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , пояснили, що померла ОСОБА_11 в останні місяці перед смертю не впізнавала людей, марила, не розуміла розмову. Також зазначила, що позивач постійно здійснював догляд за матір`ю.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 пояснили, що проживають по-сусідству з померлою ОСОБА_11 та їм відомо, що постійний догляд за матір`ю здійснював позивач, її донька приїздила рідко.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що знайомий з позивачем довгий час та йому відомо, що позивач постійно піклувався про матір, купляв медикаменти та їжу.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позивачем не надано доказів того, що при складенні оспорюваного заповіту не було вільного волевиявлення заповідача. Позивач звернувся до суду із вимогою про визнання заповіту недійсним, вважаючи, що заповідач під час його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв`язку із хворобою, однак вказане твердження позивача не доведено у встановленому законом порядку.

Виходячи з зазначених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що позов необґрунтований, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлова Олега Анатолійовича, третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 лютого 2020 року.

Суддя Т.А.Ковальчук