Справа №463/4591/19
Провадження №2/463/256/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя, поділ майна -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким визнати, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 106,6 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності йому та відповідачу по Ѕ частки кожному.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 16.05.1982р. по 20.03.2014р. перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Вказаний шлюб розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.12.1999р. однак після набрання цим рішенням законної сили він та відповідач факт розірвання шлюбу не реєстрували і лише 20.03.2014р. відповідач звернулась до Личаківського районного у м. Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області. До моменту реєстрації факту розірвання шлюбу, а саме 27.03.2001р. відповідач на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_1 . Обоє фактично проживають в квартирі та є в ній зареєстровані з моменту придбання. Як наслідок, така квартира вважається спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки право власності на таку квартиру зареєстровано лише за відповідачем, просить в судовому порядку визначити, що така квартира належить на праві спільної власності позивачу та відповідачу по 1/2 частці кожному.

Ухвалою судді від 10.07.2019р. відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку загального позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Відзиву на позовну заяву відповідач не подала.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.10.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його повноважний представник позовні вимоги підтримали. Дали пояснення аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомила. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 16.05.1982р. сторони зареєстрували шлюб, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію відповідного свідоцтва (а.с.7).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.12.1999р. (а.с.8), яке не оскаржувалось та набрало законної сили шлюб між сторонами розірвано.

При цьому, відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.14), реєстрація факту розірвання шлюбу проведена 20.03.2014р.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 27.03.2001р. (а.с.9-10), після набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.12.1999р., однак до реєстрації факту розірвання шлюбу в органах РАЦСу відповідач придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2019р. (а.с.15), відповідач на підставі цього договору є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 .

Позивач, згідно відповідної відмітки в його паспорті, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.23) зареєстрований у вказаній квартирі з 02.04.2001р. Відповідач, згідно даних органу реєстрації місця проживання фізичної особи, яка витребовувалась перед вирішенням питання про відкриття провадження (а.с.29) також зареєстрована у вказаній квартирі з 02.04.2001р.

Відповідно до статті 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Статтею 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на момент ухвалення рішення Залізничним районним судом м. Львова від 16.12.1999р., шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (частина друга статті 114 СК України). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 року, тобто до дня набрання чинності СК України.

Оскільки у справі яка розглядається факт розірвання шлюбу зареєстровано в органах РАЦСу лише 20.03.2014р., на момент придбання квартири АДРЕСА_1 відповідач вважається такою, що перебувала у шлюбі з позивачем.

Згідно зі статтею 22 КпШС України, у редакції чинній на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Аналогічні положення закріплені і в статті 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Таким чином, оскільки спірна квартира придбана у період перебування сторін у шлюбі, така в силу вимог закону, який діяв на момент її придбання є спільною сумісною власністю.

Доказів про протилежне суду не представлено, а відтак, з обґрунтованістю позовних вимог слід погодитись.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 р. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року, а також до тих відносин, які виникли до набрання ним чинності та продовжують існувати після набрання ним чинності.

Тому, вирішуючи питання про поділ спірної квартири суд керується чинними на даний час положеннями СК України та ЦК України.

Так, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом ч. 1 ст. 71 СК України.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-2811цс15 сформулював правову позицію від 30.03.2016р., в якій роз`яснив, що у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 489/3573/16-ц (постанова від 26.09.2018р.)

Враховуючи, що спірна квартира даним рішенням суду визнається об`єктом спільної сумісної власності і така є неподільною річчю, а жоден з колишнього подружжя не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, позов про поділ майна подружжя підлягає до задоволення у спосіб визнання як за позивачем, так і за відповідачем права власності по 1/2 ідеальної частки на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказане на думку суду не буде виходом за межі позовних вимог, адже в процесі поділу майна подружжя суд не визначає ідеальні частки, а визнає право власності на такі ідеальні частки у цьому майні, зберігаючи при цьому режим спільної власності.

Тому, позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплата якого підтверджується відповідно квитанцією.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,77-82,141,223,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст. ст. 13, 22, 44 КпШС України, ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 317, 319, 321, 328, 355, 356, 357, 364, 368, 369, 372 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 106,6 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та здійснити поділ майна, а саме

-визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ,

-визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду складено 27.02.2020 року.

Суддя: Леньо С. І.