Справа № 185/4358/19
Провадження № 2/185/444/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

позивача за позовом

та відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ,

представника позивача за позовом

та представника відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_2 ,

відповідача за позовом

та позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_3 ,

представника відповідача за позовом

та представника позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення в квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення в квартиру, в якій просила зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , з передачею ключів від цієї квартири, та вселити її в зазначене житло.

В обґрунтування позову зазначила, що з грудня 2003 року по 2018 рік сторони проживали однією сім`єю, вели сумісне господарство та за час сумісного життя на загальні кошти сім`ї придбали спірну квартиру, в якій вона зареєстрована з 25.12.2008 року. Після розірвання шлюбу, у серпні 2018 року відповідач, без її згоди, змінив замки на вхідній двері квартири та заборонив їй користуватися цим житлом, а також майном у цій квартирі. Крім того, у зв`язку з цією ситуацією, відповідач спричинив їй тілесні ушкодження, вчиняє домашнє насильство та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП . З цього приводу вона неодноразово зверталась до органів поліції. Вважає, що вона, як співвласниця спірної квартири має право на її користування та проживання.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погодившись з позовом, ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що з 13 листопада 2007 року він є власником спірної квартири. Його колишня дружина ОСОБА_1 тривалий час, а саме, з 2007 року не проживає у зазначеній квартирі та вивезла свої особисті речі. Відповідачка не утримує спірну квартиру, не сплачує комунальні послуги та не є членом його родини.

Крім того, відповідно до клопотання від 16.10.2019 року ОСОБА_3 просив суд долучити до матеріалів справи витяг з угоди про надання правової допомоги адвокатом Ужвою С.В. про понесені витрати на правову допомогу за представництво інтересів в суді першої інстанції у розмірі 10000, 00 грн.

Проте, під час розгляду справи представник відповідача за позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 просив не розподіляти витрати, пов`язані з правовою допомогою, так як зазначені витрати ще ним очікуються.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов та вирішено подальший розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Не погодившись із зустрічним позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачкою було подано відзив на позовну заяву, до змісту якого остання просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що вона з поважних причин не має можливості користуватися спірною квартирою, так як ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у цьому, тоді як вона є фактичною співвласницею цієї квартири.

В порядку ст. 180 ЦПК України, ОСОБА_3 подані заперечення на відзив ОСОБА_1 , в яких останній вказує на те, що ОСОБА_1 має на праві власності своє житло, а саме, квартиру АДРЕСА_2 , не є членом його родини та порушує його права щодо володіння його квартири.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 року було задоволено заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про відвід головуючого судді Перекопського М.М. та справа направлена на авторозподіл в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2019 року справа була прийнята головуючим суддею Бондаренко В.М. та вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивачка за позовом та відповідачка за зустрічним позовом, її представник підтримали свої позовні вимоги на доводах та підставах викладених у позові, заперечували щодо задоволення зустрічних позовних вимог у повному обсязі на доводах та підставах викладених у позові та відзиві на зустрічний позов.

Відповідач, представник відповідача за позовом та позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі на підставах та доводах викладених у зустрічному позові, який просили задовольнити.

У судовому засіданні свідок зі сторони позивача за позовом та відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_5 , яка є головою правління ОСББ «Соборна, 54» підтвердила той факт, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі з 01.07.2018 року, так як ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою; свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 .

Свідки зі сторони відповідача за позовом та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснили, що не бачили, щоб ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 2010 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний.

Вдруге, 24 лютого 2016 року, між сторонами був укладений шлюб, без зміни прізвищ, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблений відповідний запис за № 30 від 24.02.2016 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний. Судом при розгляді зазначеної справи встановлено, що з серпня 2018 року подружні відносини між сторонами припинені.

Спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 виник з приводу чинення перешкод ОСОБА_1 щодо користування квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу 13.11.2007 року за № 2532, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу № 16853595 від 29.11.2007 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» Каланчин Ю.В. зареєстрував свої право власності на вищевказану спірну квартиру.

З 25.12.2008 року у спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_1 , відповідно до відмітки у її паспорті громадянина України.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі з 01.07.2018 року, так як ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користування цією квартирою шляхом заміни замків.

Крім того, судом встановлено, що між сторонами тривають стійкі неприязнені стосунки, що підтверджується спричиненням 20.08.2018 року ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень, зверненням ОСОБА_1 12.08.2018 року до правоохоронних органів з приводу самовільної заміни замків у спірній квартирі з боку ОСОБА_3 , внесенням до ЄРДР 26.09.2018 року відомостей про неправдиві відомості з боку ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 , притягненням ОСОБА_3 09.08.2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладенням штрафу в розмірі 170,00 грн. в дохід держави.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивачка ОСОБА_1 на праві особистої власності з 2001 року має квартиру АДРЕСА_2 . Проте, позивачка доводила суду, що не проживає в ній, так як квартира потребує ремонтних робіт та в ній проживає її повнолітній син.

У судовому засіданні також позивачка пояснила суду, що бажає проживати та користуватися спірною квартирою, так як не втратила інтерес до неї та вважає, що спірна квартира є їх спільною сумісною власністю та вона несла певні витрати на утримання та придбання вказаного житла, а також виступала поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_3 перед ПАТ АБ «Укргазбанк» у отриманні останнім позики 11.11.2007 року у розмірі 39 000,00 доларів США на покупку спірної квартири.

Судом встановлено, що на розгляді у Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа № 185/7960/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , третя особа: ПАТ АБ «Укргазбанк», про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представником не заперечувався факт наявного вищезазначеного спору у суді, а також залишення ними без розгляду частини позовних вимог, а саме, про визнання спільною сумісною власністю квартири АДРЕСА_1 та її поділ.

Відповідно до частини 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закон за рішенням суду.

За частиною 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частинами 1 та 4 ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Згідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 р. Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України (з відповідними змінами) роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 має власне житло, що свідчить про те, що спірне житло не було її постійним місцем проживання, будь-яких угод щодо користування спірним житлом між сторонами не укладалось, суд не вбачає правових підстав для вселення її у спірне житлове приміщення, з передачею ключів від цієї квартири, яке належить на праві особистої власності ОСОБА_3 .

Доводи ОСОБА_1 та її представника про те, що остання має право на користування спірним приміщенням, так як несла відповідні витрати з приводу його придбання та користування, не можуть бути прийняті судом, так як підлягають доказуванню у інших правовідносинах, а саме, у спорі щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю в порядку ст. 74 Сімейного кодексу України.

Крім того, із зустрічним позовом до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_3 , який просить визнати колишню дружину такою, що втратила право користування спірним житлом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Враховуючі те, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_10 , яке охороняється законом, ОСОБА_1 має власне житло, будь-яких угод щодо користування спірним житлом між сторонами не укладалось, суд вважає за можливе задовольнити зустрічні позовні вимоги та визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення в квартиру відмовити у повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням- задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2020 року.

Суддя В.М. Бондаренко