Справа №484/5031/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області

Годік Л.С., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Умань у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення авансу, посилаючись на те, що 28.06.2019 року вона - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися укласти договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 . Вони домовилися, що 10.07.2019 р. буде укладена дана угода купівлі-продажу. При цьому, власник так швидко говорив та умовляв купити квартиру та дати на перед аванс для майбутньої угоди купівлі-продажу квартири, що вона не встигла подивитися документи на квартиру та оглянути саму квартиру. В той же час, за усним договором, вона передала ОСОБА_2 кошти в сумі 300 доларів США.

Зазначає, що загальна вартість вказаної однокімнатної квартири в гуртожитку коштувала 6700 доларів, однак, при перевірці нотаріусом документів та підготовки до укладення договору, відповідач змінив умови договору та ставив свої вимоги, які вже порушували її права, та хотів стягнути більше коштів за дану квартиру через обман. В зв`язку з такими діями відповідача, вона відмовилась купувати вказану квартиру та вимагала повернути їй сплачену суму в 300 доларів авансу. Спочатку відповідач пообіцяв, що поверне гроші, однак в подальшому відмовився це робити, не відповідав на дзвінки, відключав телефон, а потім взагалі їй погрожував, щоб більше не дзвонила йому.

Вказує, що вона мала проживати у квартирі зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_3 , відповідач скористався її безпорадним положенням і, шляхом обману, відірвав від їхньої сім`ї 300 доларів.

Просить стягнути з відповідача грошові кошти, передані йому в якості авансу, в розмірі 300 доларів США, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін.

Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи та відзив на позов від відповідача судом у встановлений строк не отримано.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 28.06.2019 р., яка міститься в матеріалах справи відповідач ОСОБА_2 взяв 300 доларів США завдатку за продаж своєї квартири по АДРЕСА_1 . (а.с.11).

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у випадку наявності зобов`язання, яке повинно виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визнати, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне:

По перше, між сторонами має бути укладений письмовий договір про завдаток / ст. 547 ЦК України/, яким передбачаються зобов`язання сторін /сплата коштів боржником та передання майна, надання послуг, тощо кредитором/. Тобто це не може бути попередній договір, про укладення в майбутньому основного договору, це має бути саме основний договір, може бути пункт в основному договорі, окремий договір про завдаток, розписка або товарний чек. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважається авансом.

По друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. В цьому договорі /розписці або товарному чеку/ має бути указано, що внесена сума є саме завдатком. В іншому випадку це буде не завдаток а аванс.

По третє завдаток є способом забезпечення реального зобов`язання. Тобто, спочатку має існувати саме зобов`язання, а вже потім завдаток, який його забезпечує. Іншими словами завдаток не є самостійним зобов`язанням. Він є тільки способом забезпечення іншого зобов`язання і повністю від нього залежить.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вище наведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс повинен його повернути.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 року, залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовилися укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеною у постанові від 13.02.2013 р. у справі № 6-176цс.12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору який-би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом який підлягає поверненню.

Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар, нерухоме майно, вносить продавцеві частину коштів. Продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме дане нерухоме майно саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі.

Якщо сторони підписали договір купівлі-продажу на наступних умовах: Продавець зобов`язується продати покупцеві товар, покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його вартість. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором покупець вносить завдаток в певній сумі. Це прямо зазначено в договорі. Крім цього, в договорі обумовлено ціну, строк оплати, інші істотні умови. Відтак, внесені кошти під час підписання договору є завдатком з усіма наслідками.

З вище викладеного слідує, що внесена частина коштів в рахунок придбання якогось товару чи, в даному випадку, нерухомого майна сама по собі ще не є завдатком, як-би її не назвали. Для того щоб внесена частина коштів була завдатком необхідно все юридично правильно оформити.

Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

За вище викладених обставин суд вважає, що позов необхідно задоволити.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 546, 570, 655 ЦК України ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-260, 263-265, 274-279, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу - задовольнити.

Стягнути зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , на корить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , грошові кошти, передані йому в якості авансу, в розмірі 300 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 грн. 00 коп..

Копію рішення надіслати сторонам.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Леся Сергіївна Годік