Номер провадження: 22-ц/813/2667/20
Номер справи місцевого суду: 509/562/14-ц
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М, Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2014 року про забезпечення позову, постановленупід головуванням судді Кочко В.К., -

встановив:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Також ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просивнакласти арешт на майно ОСОБА_4 у межах суми 1 077 857,00 грн.; накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 , зазначивши, що ОСОБА_4 , ухиляється від добровільного виконання своїх зобов`язань, строк виконання яких сплив 09 серпня 2013 року, свідомо не повертає борг позивачу, а також, на момент існування вже простроченого боргу, відповідач таємно від позивача розпродає своє майно.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2014 року накладений арешт на належну на праві власності ОСОБА_4 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . Накладений арешт на належну на праві спільної сумісної власності та оформлену на ім`я ОСОБА_5 (дружини ОСОБА_4 ), 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , особи, яка не приймала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваною ухвалою порушені права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішенням, яким відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначає, що на момент накладення арешту будинок та земельна ділянка були предметом іпотеки, проте, під час розгляду заяви про забезпечення позову судом не було залучено іпотекодержателя, яким був на той час ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», у зв`язку з чим порушені його права та законні інтереси.

У своєму відзиві ОСОБА_4 зазначає, що підстав для скасування ухвали суду довод и апеляційної скарги не містять.

В судове засідання, призначене на 04 березня 2020 року учасники справи не з`явились, були сповіщені (а.с. 194-196).

Колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційноїінстанції не обмежений доводами та вимогамиапеляційноїскарги, якщопід час розглядусправи буде встановленопорушення норм процесуального права, які є обов`язковоюпідставою для скасуваннярішення, абонеправильнезастосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК Українисудоверішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставіповно і всебічноз`ясованихобставин, на якісторонипосилаються як на підставусвоїхвимог і заперечень, підтвердженихтимидоказами, якібулидосліджені в судовому засіданні.

Так, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України (у редакції 2004 року на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в провадженні Овідіопольськогорайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, моральної шкоди та судових витрат.

Під час розгляду даної справи, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2014 року було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на належну на праві приватної власності ОСОБА_4 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ; накладено арешт на належну на праві спільної сумісної власності, та оформлену на ім`я ОСОБА_5 (дружини ОСОБА_4 ), 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 1 969 844 грн. 45 коп.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не належить до кола осіб, які приймали участь у справі, по якій було вжито судом заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна боржника.

Проте, ОСОБА_2 є іпотекодержателем нерухомого майна, на яке накладено арешт ухвалою суду в порядку забезпечення позову по цивільній справі, оскільки права та обов`язки за договором кредиту та договором іпотеки були відступлені ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 про те, що на момент накладення арешту будинок та земельна ділянка були предметом іпотеки, однак, під час розгляду заяви про забезпечення позову судом не було залучено іпотекодержателя, яким був на той час ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (п. 9 Постанови Пленуму Вищогоспеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року).

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову не звертався.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

Отже, в даному випадку ОСОБА_2 має право звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Інші доводи апеляційної скарги, які не є суттєвими, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 березня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра