Справа № 482/2329/19
Номер провадження 2/482/206/2020
05 березня 2020 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Баранкевич В.О., за участю секретаря судового засідання Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У грудні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого вона є.
На обґрунтування позову позивач вказала, що відповідач має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, проте більше п`яти років в цьому будинку не проживає та ним не користується, виїхав на роботу і проживання до Російської Федерації, в зв`язку з чим, спілкування між ними втрачено, у зв`язку із чим позивач, як власник будинку, в повній мірі не має права розпорядження своїм майном, чому перешкоджає факт реєстрації відповідача у ньому, який без будь-яких поважних причин і перешкод з боку позивача, відповідач за власним бажанням не проживає у належному позивачу житловому будинку.
В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, надала на адресу суду заяву, якою свої позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
У судове засідання, призначене на 05.03.2020 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.02.2004 року, виданим державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної конторни Миколаївської області Філіпенко О.М., рестровий № 2-8, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Новоодеське бюро технічної інвентаризації», № витягу 2894538 від 23.02.2004 р.
Розпорядженням Новоодеського міського голови №16 від 19.02.2016 року « Про перейменування вулиць, провулків на території
м. Нова Одеса, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму», назву АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту обстеження по факту проживання, складеного комісією у складі головного інспектора КП «Правопорядок» від 26.11.2019 року, в присутності власника домоволодіння ОСОБА_1 , сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідач по справі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає в ньому в зв`язку зі зміною місця проживання.
Як вбачається з досліджених матеріалів справи, відповідач у належному позивачу житловому будинку не проживає більше п`яти років до моменту звернення до суду, тобто, понад один рік, з-за відсутності будь-яких поважних для цього причин, участі в утриманні житла не приймає.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
За приписами ст. ст. 12 ,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено ст. 379 ЦК України.
Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України).
Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно дост.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Викладені в позові обставини щодо не проживання відповідача у належному позивачу будинку більше п`яти років, тобто, більше 1 року до моменту звернення до суду із позовом, суд вважає доведеним.
Обґрунтовуючи підставність позову, позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача, який є членом її сім`ї, в житловому будинку порушує її право власності на житло, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати його як власник.
Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача більше п`яти років, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбаченийст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 - 768 грн. 40 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: