Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/64/20
провадження: 2/614/40/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 р. Борівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Гуляєвої Г.М.

за участю: секретаря Євтіхієвої С.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в смт. Борова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення коштів, сплачених в якості авансу в рахунок майбутньої покупки житлового будинку

У С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою в якій вказала, що восени 2015 р. їй стало відомо, що ОСОБА_2 має намір продати свій житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач проживає в АДРЕСА_2 . Разом з нею проживають семеро неповнолітніх дітей та чоловік, з яким у неї шлюб не зареєстрований.

В травні 2017 р. позивач дізналась, що відповідач буде продавати житловий будинок із земельною ділянкою, тому вони домовились, що він продасть їй домоволодіння (будинок з господарськими будівлями та земельною ділянкою) за 8000 доларів США.

У вересні 2017 р. сторони домовились, що позивач спочатку сплатить 50 000 грн. в рахунок майбутньої покупки домоволодіння, останні 170 000 грн. віддасть йому, коли продасть земельну ділянку (пай). Позивач пообіцяла, що повністю сплатить суму за будинок протягом 3-х років, відповідач з цим погодився.

14 вересня 2017 р. позивач передала відповідачу 50 000 грн. як аванс в рахунок майбутньої купівлі домоволодіння. Відповідач пообіцяв через деякий час підготувати розписку на отримання коштів.

В той же день ОСОБА_2 передав позивачу розписку, якою підтвердив отримання від неї 50 000 грн. за продаж будинку по АДРЕСА_1 . Разом з розпискою відповідач приніс договір, в якому були записані умови договору, дата сплати другої частини коштів була вказана - грудень 2017 р. Договір був підписаний відповідачем та позивачем.

Крім того, сторони домовились, що позивач може зі своє сім?єю проживати у вищевказаному домоволодінні, користуватись електричною енергією, газом, сплачувати комунальні послуги. Відповідач віддав позивачу всі ключі від будинку та будівель, та повідомив, що документи на будинок в порядку, земельну ділянку він оформить у власність до складання договору купівлі-продажу. Також відповідач зазначив, що він прописаний у будинку і поки не буде виписуватися тому, що отримує субсидію.

З кінця жовтня 2017 р. позивач зі своєю сім?єю стала проживати в цьому будинку.

В кінці літа 2018 р. позивач мала намір сплатити відповідачу частину коштів згідно їхньої домовленості. Але їй стало відомо, що земельну ділянку він не оформив і не бажає займатися цим. При зустрічі з відповідачем позивач сказала йому, що не віддасть гроші до тих пір, поки той не приведе документи в належний стан. Через декілька днів відповідач заявив, щоб позивач разом зі своєю сім?єю вибирались з його домоволодіння, тому що він має намір в ньому проживати. Між ними на цьому грунті почалися сварки, позивач стала вимагати, щоб він повернув їй 50 000 грн., тоді вона залишить будинок. Спочатку відповідач обіцяв повернути кошти, потім відмовився, посилаючись на їх відсутність. Крім того, написав заяви на відключення електричної енергії. Позивач зі своєю сім?єю знову перейшла проживати в свій будинок.

В зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не бажає повернути позивачу кошти, які вона сплатила йому в якості авансу в рахунок майбутньої покупки будинку, вона вирішила звернутися до суду за захистом своїх прав.

Вказує, що відповідачем невірно в розписці сформульоване поняття передачі коштів в рахунок майбутньої продажі будинку - завдатком.

Договір купівлі-продажу житлового будинку у нотаріуса між ними укладено не було, ніякого зобов`язання у позивача з виплати відповідачу вартості будинку не виникло. Вказує, що відповідач не є кредитором, а позивач не є боржником. Тому, виходячи зі змісту ч.2 ст.570 ЦК України передані нею відповідачу гроші є авансом.

Тому вказує,що відповідач володіє грошовими коштами, що належать їй, без достатніх правових підстав.

В судовому засіданнія позивач та її представник підтвердили вищевикладене та підтримали позовні вимоги. Позивач пояснила, що оскільки у неї не було коштів, щоб виплатит всі кошти за будинок, вона домовилася з відповідачем про те, що вона спочатку сплатить 50 000 грн. в рахунок майбутньої покупки домоволодіння, останні 170 000 грн. віддасть йому, коли продасть земельну ділянку (пай). Позивач пообіцяла, що повністю сплатить суму за будинок протягом 3-х років, відповідач з цим погодився. До нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу вони домовилися піти після сплати нею всієї суми та оформлення відповідачем земельної ділянки. Однак відповідач земельну ділянку так і не оформив та й взагалі передумав продавати будинок. На її прохання повернути сплачені в якості авансу 50 000 грн. відповідач категорично відмовився. На даний час позивач вже купила будинок у інших людей.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позов не визнали,пояснили, що позивач помилково вважає сплачені нею 50 000 грн. авансом, оскільки в розписці від 14 вересня 2017 р. вказано, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 50 000 грн. завдатку за продаж будинку по АДРЕСА_1 . Зазначили, що відповідно до ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч.1 ст.571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В суді встановлено, що згідно копії Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

ОСОБА_2 отримав грошові кошти за продаж будинку по АДРЕСА_1 , від ОСОБА_1 в сумі 50 000 грн., які зазначено як завдаток; що підтверджується копією розписки від 14 вересня 2017 р. (а.с.9).

Продавець будинку ОСОБА_2 та покупець ОСОБА_1 домовились про ціну 8 000 доларів за продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; продавець згоден розділити повну вартість будинку на 2 частини та отримати всю суму до кінця грудня 2017 р.; покупець зобов`язується своєчасно без затримок сплатити вказану суму до кінця грудня 2017 р. включно; що підтверджується копією договору від 14 вересня 2017 р. (а.с.10).

ОСОБА_2 просить негайно звільнити ОСОБА_1 його будинок ( АДРЕСА_1 ), де вона незаконно проживає з 14 вересня 2017 р.; що підтверджується листом ОСОБА_2 від 29 жовтня 2019 р. (а.с.11).

Згідно інформації Богуславської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . значиться за ОСОБА_2 , в даному домоволодінні він зареєстрований (а.с.12).

Відповідно до копії розпорядження №45 від 17.02.2017 Борівської РДА Харківської обл., створено прийомну сім`ю ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . та визначено ОСОБА_1 прийомною матір`ю (а.с.13-15).

На вихованні ОСОБА_1 знаходиться семеро неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , 2009 р.н., ОСОБА_8 , 2007 р.н., ОСОБА_8 , 2006 р.н., ОСОБА_9 , 2007 р.н., ОСОБА_5 2004 р.н., ОСОБА_6 , 2003 р.н., та ОСОБА_10 , 2011 р.н., що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.16-22).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ; що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.50).

За адресою АДРЕСА_1 , розташована земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0.2500 га, що підтверджується копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.51-53).

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому частинами 1-3 ст.89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом було встановлено, що позивачем відповідачу були надані кошти в сумі 50 000 грн. в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу будинку у якості авансу.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, а не завдатком, як вказано в розписці від 14 вересня 2017 р., який підлягає поверненню позивачу.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне.

По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В іншому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом.

По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі.

По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передачі однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13.02.2013 у справі№ 6-176цс12, виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Таким чином, якщо сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Позивачем було передано відповідачу грошові кошти у сумі 50 000 грн. саме в якості авансу за продаж будинку. Оскільки договір між сторонами не укладався, продаж будинку не відбувся, відтак сума отриманого відповідачем авансу підлягає поверненню.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, належні докази виконання відповідачем свого зобов`язання перед позивачем відсутні, а відтак позивачу необхідно повернути суму авансу у розмірі 50 000 грн.

В судовому засіданні позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

Однак, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов?язаних з отриманими ним послугами адвоката, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України,передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правову допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат, а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).

Позивачем та його представником не доведено факт і тривалість надання адвокатом - правової допомоги позивачу по справі, факт оплати ним правової допомоги на його користь, розрахунок розміру правової допомоги - з врахуванням часу на надання правової допомоги: у судовому засіданні та під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

Позивачем надано до матеріалів справи лише сам опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом при наданні правничої допомоги, який не підтверджує факт оплати послуг позивачем по справі.

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача оплата фактичних витрат в сумі 2 000 грн., що підтверджується квитанцією від 21 січня 2020 р.

Тому відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України та згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 840,80 грн. та витрати за правову допомогу в сумі 2 000 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 128, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.509,546,570,657 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, сплачених в якості авансу в рахунок майбутньої покупки житлового будинку - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 ) грошові кошти в якості авансу в розмірі 50 000 грн., виплачені в рахунок майбутньої покупки житлового будинку з господарськими будівлями.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн. та витрати за правову допомогу в сумі 2 000 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Борівський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного тексту судового рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 10.03.2020.

Головуючий суддя Гуляєва Г. М.