Номер провадження: 22-ц/813/1699/20
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2019 року про залишення заяви без розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики не дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою у сумі 836641,04 гривень (вісімсот тридцять шість тисяч шістсот сорок одна гривня 04 коп.), стягнути з ОСОБА_1 три відсотки річних у сумі 20 216,18 грн (двадцять тисяч двісті шістнадцять гривень 18 коп.) та відшкодувати всі судові витрати, понесені позивачем. В обґрунтування позовних вимог зазначала у лютому 2017 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 29600 доларів США та мали бути повернуті 09 листопада 2017 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивач надала до суду копію боргової розписки. Кінцевий строк повернення боргу був 19 листопада 2017 року, відповідач свої зобов`язання за договором у встановлений строк та на момент звернення до суду із позовною заявою, не виконав, у зв`язку з чим заборгованість складає 29600 доларів США. Станом на 10.09.2018 року за курсом Національного Банку України вартість 1 долара США становить 28,2649 грн. Таким чином, сума основного боргу становить 836641,04 грн. Сума 3% річних становить 20216,18 грн. У зв`язку з чим, позивач стверджує, що за таких обставин у суду є всі підстави для задоволення даного позову (а.с. 2-3).

Разом з тим, 10.09.2018 року позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, які належать ОСОБА_1 . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення клопотання про вжиття заходів відмовити, оскільки позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову (а.с.21-23).

12.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив суд визнати договір позики від 16.02.2017 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним; розподілити судові витрати та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати документально підтверджені. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що розписка від 16.02.2017 року написана ОСОБА_1 під психічним тиском, волевиявлення позичальника не було вільним і сума зазначена в розписці не відповідала реально отриманій сумі, тому позичальник змушений звернутись з даним позовом про визнання договору позики недійсним (а.с.45-48).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Бескровний Я.В.) від 15.04.2019 було вирішено зустрічну позовну заяву залишити без розгляду (а.с.117).

15.04.2019 року Київським районним судом м. Одеси (суддя Бескровний Я.В.) було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі (а.с.118-119).

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 15.04.2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2019 р. про залишення заяви без розгляду, справу повернути до Київського районного суду м. Одеси для продовження розгляду зустрічної позовної заяви. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвала Київського районного суду м. Одеси є незаконною і необґрунтованою, постановленою із порушенням норм процесуального права, оскільки, суд першої інстанції дійшов не правильного висновку, про залишення зустрічного позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 без поважних причин, адже 15.03.2019 року до суду було подано заяву ОСОБА_3 про відкладення судового засідання через хворобу ОСОБА_1 , який знаходиться на амбулаторному лікуванні з 14.03.2019 року; 09.04.2019 року до суду було надано заяву від представника ОСОБА_1 - адвоката Смирнової Л.П. про відкладення судового засідання через зайнятість в іншому судовому засіданні, в якості доказу було надано копію судової повістки (а.с. 125-127).

13.08.2019 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, а 15.08.2019 року уточнений відзив. Зокрема, позивач вважає, що судом першої інстанції належним чином вмотивовано рішення, суд прийняв належні заходи з метою забезпечення участі сторони позивача за зустрічним позовом в розгляді справи, проте сторона позивача за зустрічним позовом цим не скористалася. Тому позивач за первісним позовом просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін оскаржувану ухвалу (а.с. 154-155, 165-166).

В судовому засіданні представники позивача Черненко В.О. та Чорний О.В. просили задовольнити апеляційну скаргу. Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що представник ОСОБА_1 адвокат Смирнова Л.П. двічі не з`явилася в судове засідання. Повторну неявку представника суд визнав неповажною та зазначив, що судом було вжито заходи з метою забезпечення участі представника позивача за зустрічною позовною заявою, проте представник ОСОБА_3 цим не скористалася, заяви про розгляд зустрічного позову без її участі до суду не надходило. Тому суд вирішив залишити зустрічну позовну заяву без розгляду.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2019 року закрито підготовче провадження та цивільну справу № 520/12364/18 було призначено до розгляду (а.с. 106).

15.03.2019 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із хворобою свідка, на підтвердження чого надала копію виписки з амбулаторної карти хворого (а.с. 109-110). Вказане клопотання було задоволено та судове засідання відкладено на 15.04.2019 року на 11:30 год (а.с. 111), про що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 була повідомлена повісткою, яку отримала 03.04.2019 року (а.с. 113).

09.04.2019 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про відкладення розгляду справи. Своє клопотання представник обгрунтовувала зайнятістю 15.04.2019 року в іншому судовому процесі в Іванівському районному суді Одеської області (справа № 499/98/19 о 10:00 год). Одночасно з цим представник повідомила суд про дати, в які вона приймає участь в розгляді інших цивільних справ (а.с. 114).

15.04.2019 року в судове засідання сторони не з`явились. Суд постановив ухвалу про залишення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 без розгляду (а.с. 117) та ухвалив рішення по суті первісного позову (а.с. 118).

Отже, відповідно до зазначеної ситуації представник зустрічного позивача двічі не з`явилась в судове засідання, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином та подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи з наведенням відповідного обґрунтування.

Відповідно до частини 5 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, кваліфікуючими ознаками даної статті є повторність неявки позивача та відсутність поважних причин неявки або неповідомлення про такі причини суд.

Як було вище зазначено, за обставинами даної справи представник зустрічного позивача двічі не з`явилася в судове засідання, однак зверталася до суду з відповідними клопотання про відкладення із зазначенням відповідних причин. Вдруге представник подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із її зайнятістю 15.04.2019 року в іншому судовому процесі в Іванівському районному суді Одеської області (справа № 499/98/19 о 10:00 год). Одночасно з цим представник повідомила суд про дати, в які вона приймає участь в розгляді інших цивільних справ (а.с. 114).

Такі причини неявки в судове засідання суд першої інстанції визнав неповажними та залишив зустрічний позов без розгляду. Разом з тим, апеляційний суд з вказаною позицією суду першої інстанції не погоджується, оскільки по-перше, представник зустрічного позивача на підтвердження її клопотання надала до суду відповідні докази судову повістку про виклик до суду на 15.04.2019 року в справі № 499/98/19. Дата формування судової повістки 12.03.2019 року, тобто фактично судове засідання в справі № 499/98/19 було призначено на 15.04.2019 року на три дні раніше, тоді як за обставинами даної справи суд вирішив відкласти справу на зазначену дату тільки 15.03.2019 року. Тобто, об`єктивно судове засідання в справі № 499/98/19 на 15.04.2019 року було призначено раніше. По-друге, представник зустрічного позивача з клопотанням про відкладення розгляду справи звернулася до суду першої інстанції завчасно 09.04.2019 року, тобто майже за тиждень до призначеного судового засідання.

Враховуючи вище наведене в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про поважність причин неявки в судове засідання представника зустрічного позивача.

Одночасно, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 223 ЦПК України визначає порядок розгляду справи у випадку неявки в судове засідання сторони.

Так, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тобто, за загальним правилом, за умови належного повідомлення учасника справи про судове засідання, суд повинен розглянути справу по суті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Тобто, кваліфікуючими ознаками відповідно до вказаного положення є належне повідомлення учасника про розгляд справи та повторність його неявки. При чому причини неявки учасника або його представника не впливають на процесуальну ситуацію та не перешкоджають розгляду справи.

Як було вище зазначено, представник зустрічного позивача була належним чином повідомлена про розгляд справи, однак двічі не з`явилась в судове засідання. Відтак, в контексті положень п. 3 ч. 1 ст. 223 ЦПК України, вказані обставини не є перешкодою для розгляду справи.

Таким чином, враховуючи зазначене, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, в зв`язку з чим ухвалив помилкове рішення про залишення позовної заяви без розгляду, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 379 ЦПК України направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 03 березня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

20.02.2020 року м. Одеса