Провадження № 2/537/223/2020
Справа № 537/5155/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2020 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Маслій М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача, АТ КБ «Приватбанк» - Гребенюк О.С., звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 01 серпня 2008 року в розмірі 98 610 грн. 03 коп.; стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати.

Вимоги позову представник позивача мотивував тим, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим 01 серпня 2016 року підписала заяву б/н, та згідно якої отримала кредит в розмірі 10 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Тобто, за змістом позову, Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Позивач зазначає, що він виконав свої зобов`язання за вказаним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 19 листопада 2019 року вона має заборгованість перед банком в розмірі 98 610 грн. 03 коп., з яких: 7 962 грн. 19 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1 700 грн. 45 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 83 775 грн. 48 коп. нарахована пеня, 500 грн. 00 коп. штраф, 4 671 грн. 91 коп. (штраф процентна складова).

Представник позивача, АТ КБ «Приватбанк», в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справу за його відсутності, де він також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Коваль С.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 2 400 грн. 00 коп. з тих підстав, що зазначена в позові обставина отримання відповідачем грошових коштів від банку і розмірі 10 000 грн. 00 коп. не відповідає дійсності, оскільки фактично вона отримала 2 400 грн. 00 коп., що вважає підтвердженим змістом заяви анкети від 01 серпня 2006 року. Також представник відповідача заперечував проти правомірності нарахування банком відсотків згідно положень Умов та правил надання банківських послуг, оскільки відповідач не підписувала зазначені Умови, де, зокрема, за твердженням позивача, встановлена відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, та вона не отримувала від банку повідомлень про зміни умов в частині відсоткової ставки.

Таким чином, представник відповідача вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, визначеному представником позивача в розмірі 7 962 грн. 19 коп., безпідставні та не підлягають задоволенню, оскільки кредитний ліміт відповідно до заяви б/н від серпня 2006 року складає 2 400 грн. 00 коп.

Таким чином, приймаючи до уваги думку сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі на підставі пояснень представника відповідача та письмових матеріалів справи.

Суд, приймаючи до уваги думку представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Гребенюка О.С., вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Коваль С.М., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

31 липня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала анкету заяву, та за змістом останньої 01 серпня 2006 року отримала в кредит грошові кошти в розмірі 2 400 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно змісту підписаної анкети - заяви, ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом із разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартним формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно наданих представником позивача письмових документів, ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобов`язання перед позивачем щодо повернення грошових коштів, та, згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 19 листопада 2019 року становить 98 610 грн. 03 коп., що складається із: 7 962 грн. 19 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1 700 грн. 45 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 83 775 грн. 48 коп. нарахована пеня, 500 грн. 00 коп. штраф, 4 671 грн. 91 коп. (штраф процентна складова).

Стороною відповідача визнано факт отримання кредитних коштів в розмірі 2 400 грн. 00 коп.

Суд зазначає, що зазначений вище факт отримання відповідачем грошових коштів саме в розмірі 2 400 грн. 00 коп., всупереч твердження представника позивача щодо надання ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 10 000 грн. 00 коп., підтверджується, зокрема, змістом її заяви - анкети від 31 липня 2006 року (а.с. 17).

Жодних інших доказів в обґрунтування надання відповідачу в кредит грошової суми в розмірі 10 000 грн. 00 коп. позивачем не надано.

Таким чином, в судовому засіданні не знайшла підтвердження заявлена стороною позивача обставина надання відповідачу ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 10 000 грн. 00 коп., та, таким чином, не підтверджено правомірність нарахування відсотків та інших нарахувань, виходячи із цієї суми кредитного ліміту.

Окрім того, відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України ).

Згідно із частиною 1 статті 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056 1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Однак, у анкеті - заяві позичальника ОСОБА_1 від 31 липня 2006 року процентна ставка, зазначена представником позивача в позовній заяві, не підтверджується.

Також у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, (окрім тіла кредиту), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31 липня 2006 року, позивач посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин ( 31 липня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 грудня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Окрім того, суд наголошує на відсутності підтвердження правомірності нарахування банком штрафів в сумі 500 грн. 00 коп. та 4 671 грн. 91 коп., оскільки у змісті наданих до суду Умов та Правил надання банківських послуг взагалі відсутній пункт 2.1.1.7.6, яким представник позивача обґрунтовує нарахування зазначених штрафів.

Згідно з частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 липня 2006 року шляхом підписання анкети - заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Також в матеріалах справи відсутні Тарифи Банку, на які представник АТ КБ «Приватбанк» посилається як на одну з підстав своїх вимог.

За таких обставин, правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам та іншим нарахуванням за користування кредитом в заявленій банком сумі суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму боргу в розмірі 2 400 грн. 00 коп. (тіло кредиту), оскільки факт отримання кредитних коштів у вказаному розмірі встановлено в судовому засіданні, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено на 2,43 % (2 400 грн. 00 коп. задоволена сума до стягнення, при сумі позову 98 610 грн. 03 коп.), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 46 грн. 68 коп. (1 921 грн. 00 коп. * 2,43 %).

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд , -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1 Д) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 01 серпня 2006 року в розмірі 2 400 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ) судовий збір в розмірі 46 грн. 68 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову.

В задоволенні іншої частини позовних вимог акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Д.О. Зоріна