КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/6858/20 Головуючий у І інстанції Бусик О.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

у лютому 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що слідчим ОВС СВ прокуратури Львівської області Пшеничка А.М. ведеться досудове розслідування, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004502 від 17 грудня 2016 року. Однак,понад три роки триває повна бездіяльність зазначеного слідчого та слідчим Пшеничкою А.М. було винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення.

18 грудня 2019 року Галицьким районним судом м. Львова постанову слідчого Пшенички А.М. про закриття кримінального провадження скасовано.

Оскільки, слідчий належним чином не проводив слідчі дії, що є грубим порушенням пункту 6 частини першої статті 56 КК України, ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди 300 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неправильне застосування норма матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначено, шо повна бездіяльність, протиправність дій слідчого Пшенички А.М. у кримінальному провадженні №0004502 від 17 грудня 2016 року доведена та встановлена ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 року у справі №461/8483/19, що не потребує додаткового доказування.

Також в апеляційній скарзі вказано, що судом при прийнятті рішення неправильно застосовано норми чинного законодавства, а саме Закон України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а також положення статей 1173, 1174 ЦПК України. Судом проігноровано постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також практику Європейського Суду з прав людини.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому частиною 1 статті 360 ЦПК України.

Згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання по розгляду апеляційної скарги сторони не з`явились.

У зв`язку із відсутністю у Київського апеляційного суду кошторисних призначень за КЕКВ 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)» на оплату послуг з пересилання кореспонденції через відділення поштового зв`язку, про дату, час та місце розгляду справи учасники справи були повідомлені шляхом оприлюднення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України 13.11.2020 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову, районний суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій слідчого по закриттю кримінального провадження йому (позивачу) завдано моральну шкоду.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони зроблені відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови слідчого ОВС слідчого відділу прокуратури Львівської області Пшенички А.М. про закриття кримінального провадження №0004502 від 17 грудня 2016 року.

Зазначеною ухвалою встановлено, що слідчим відділом прокуратури Львівської області Пшеничкою А.М. проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004502, яке закрито оскаржуваною постановою слідчого ОВС слідчого відділу Пшеничкою А.М. у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди, посилався на те, що органом досудового розслідування не проведено у повному обсязі досудове розслідування кримінального провадження №0004502, що є підставою для скасування постанови про закриття зазначеного кримінального провадження.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Аналізуючи у сукупності наведені положення чинного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач не являється тією особою, яка в розумінні вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на відшкодування завданої моральної шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та обставини справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що оскарження позивачем процесуальних рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та скасування таких рішень в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17.

Доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження факту невиконання або неналежного виконання слідчим службових обов`язків під час досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, та притягнення його до відповідальності, передбаченої чинним законодавством, позивачами не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.

Крім того, вірними є висновки суду першої інстанції щодо недоведення позивачем факту заподіяння душевних страждань, яких він, як стверджує зазнав у зв`язку з процесуальним рішенням слідчого, тому правові підстави, передбачені статтями 1173,1174 ЦК України для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст. 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.