Номер провадження 2/754/2351/20
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Раєвського П.А.,

за участю:

представника позивача: адвоката Рибчинчука Д.А.,

представника відповідача: адвоката Сіліної М.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про вільний доступ до майна (земельних ділянок),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який уточнила у жовтні 2019 року, посилаючись на те, що їй на праві власності належать земельні ділянки, що знаходяться в Деснянському районі м. Києва за адресою:

- АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0027;

- АДРЕСА_8 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0028;

- АДРЕСА_4 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0029;

- АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0030;

- АДРЕСА_5 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0031;

- АДРЕСА_6 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0032;

- АДРЕСА_7 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000:62:038:0033.

У квітні 2015 року позивач отримала у подарунок зазначені земельні ділянки від свого сина ОСОБА_3 , про що оформлені відповідні нотаріальні договори. Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2019 року визнано недійсними вказані договори дарування земельних ділянок, а в перереєстрації права власності відмовлено. Вказана постанова суду оскаржується в касаційному порядку та її виконання було зупинено ухвалою Верховного суду від 26.07.2019 року у справі № 754/4985/16-ц до вирішення справи по суті. Далі, 26.07.2019 року позивач дізналась від свого представника, що по виконавчому провадженню №55989291, приватним виконавцем Наконечним І.М. разом з понятими винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. З невідомих позивачу причин відповідальним зберігачем зазначених вище земельних ділянок приватний виконавець Наконечний І.М. призначив ОСОБА_2 . Станом на 19.09.2019 року, в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, яка винесена 24.07.2019 року приватним виконавцем Наконечним І.М. у провадженні №55989291. Тому, постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, прикриваючись якою ОСОБА_2 , вчиняє різного роду правопорушення відносно майна позивача, взагалі підлягає сумніву, стосовно її законного винесення приватним виконавцем Наконечним І.М. У зв`язку з вищевикладеним позивач просила зобов`язати ОСОБА_2 не чинити будь-яких перешкод в користуванні ОСОБА_1 земельними ділянками які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.10.2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Рибчинчук Д.А., позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позові.

Представник відповідача - авокат Сіліна М.Д. просила відмовити в задоволенні вказаного позову, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що саме ОСОБА_2 здійснює будь-які протиправні дії по відношенню до майна позивача. На підтвердження своїх слів, позивачем не надано письмових чи речових доказів, висновків експертів чи показів свідків. Крім того, позивач втратила правові підстави для захисту права власності, оскільки на даний час земельні ділянки, що стали предметом спору не належать позивачу. Дана інформація підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що були сформовані 01.08.2019 року.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги. (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності (частина 3 статті 13 ЦПК України).

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_5 , Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Насобіна Г.О., про визнання договорів недійсними. Вимогами вказаного позову було визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок, що знаходяться в Деснянському районі м. Києва за адресою:

- АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0027;

- АДРЕСА_8 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0028;

- АДРЕСА_4 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0029;

- АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0030;

- АДРЕСА_5 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0031;

- АДРЕСА_6 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0032;

- АДРЕСА_7 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000:62:038:0033.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2019 року відмовлено в задоволенні позову Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_5 , Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Насобіна Г.О., про визнання договорів недійсними.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2019 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2019 скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_4 задоволено частково. Зокрема, визнано недійсним договір дарування, укладений 15.04.2015 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки №8 000 000 000:62:038:0027, розташовану в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 447. Визнано недійсним договір дарування, укладений 15.04.2015 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки № 8 000 000 000:62:038:0030, розташовану в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 439. Визнано недійсним договір дарування, укладений 15.04.2015 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки № 8 000 000 000:62:038:0033, розташовану в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 443. Визнано недійсним договір дарування, укладений 20.04.2015 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки № 8 000 000 000:62:038:0028, розташовану в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 465. Визнано недійсним договір дарування, укладений 20.04.2015 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки №8 000 000 000:62:038:0029, розташовану в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 468. Визнано недійсним договір дарування, укладений 20.04.2015 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки № 8 000 000 000:62:038:0031, розташовану в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 466. Визнано недійсним договір дарування, укладений 20.04.2015 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки № 8 000 000 000:038:0032, розташовану в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 467. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечним І.М. від 24.07.2019 року при примусовому виконанні виконавчого листа №370/1226/15, виданого 01.03.2018 року, виданого Макарівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи підприємця ОСОБА_7 грошових коштів в розмірі 7 980 000 грн., як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Каміла» від 17.12.2014 року №1419 та за договором «Про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 05.05.2015 року №330 описано та накладено арешт на майно, а саме: земельні ділянки, що знаходяться в Деснянському районі м. Києва за адресою:

- АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0027;

- АДРЕСА_8 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0028;

- АДРЕСА_4 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0029;

- АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0030;

- АДРЕСА_5 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0031;

- АДРЕСА_6 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0032;

- АДРЕСА_7 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000:62:038:0033.

Призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_2 та попереджено його про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Однак, у даному випадку, оскільки постановою Верховного Суду від 09.10.2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 26.06.2019 року залишено без змін та даною постановою було визнано недійсними договори дарування на підставі яких позивач отримала право власності на вищевказані земельні ділянки, позивач втратила правові підстави для захисту права власності та спірні земельні ділянки, що стали предметом спору їй не належать. Крім того, дана інформація підтверджується витягами з державного реєстру речових прав па нерухоме майно, що були сформовані 01.08.2019 року.

Позивач у поданій до суду позовній заяві стверджує, що ОСОБА_2 перешкоджає їй користуватись належним їй майном та не надає вільний доступ до нього, проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які би свідчили, що саме ОСОБА_2 здійснює будь-які протиправні дії по відношенню до майна позивача. На підтвердження своїх слів, позивачем не надано жодних належних доказів.

Крім того, відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем. Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника. Порядок і умови зберігання зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону майна, на яке накладено арешт, встановлюються відповідно до умов договорів, укладених з банками України, з урахуванням вимог до таких договорів, встановлених Національним банком України за погодженням з Міністерством фінансів України, іншого майна - Міністерством юстиції України. Порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Оскільки постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного І.М. від 24.07.2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, що винесена у виконавчому провадженні №55989291 відповідальним зберігачем майна визнано ОСОБА_2 , то на останнього в порядку передбаченому законом, покладені обов`язки щодо зберігання ввіреного йому майна і він несе кримінальну відповідальність за його належне зберігання та має право перевіряти стан збереження майна та попереджувати протиправні дії третіх від незаконного посягання на цілісність майна.

Отже, вбачається, що позивачем не доведено і судом не встановлено, що позивач є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що саме діями відповідача порушується її право власності чи законного володіння, у зв`язку з чим вказаний позов необхідно залишити без задоволення. На підставі викладеного та враховуючи положення ст.ст. 321, 391, 396 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про вільний доступ до майна (земельних ділянок) - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 28.02.2020 року.

Суддя: Н.Г. Таран