Провадження № 22-ц/801/626/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 рокуСправа № 127/32655/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 127/32655/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Короля О.П. в порядку спрощеного позовного провадження, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» 10.07.2018 року на підставі наказу №381-к від 09.07.2018 року виникли трудові відносини.

03.09.2019 року на підставі наказу №555-к від 22.08.2019 року позивача було звільнено з посади заступника начальника служби юридично-договірної КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Проте, при звільненні відповідач не виконав вимоги ч. 1 ст. 47 КЗпП України та не здійснив повний розрахунок з позивачем у день звільнення, що вбачається з копії виписки з обслуговування карткового рахунку, відповідно до якої повний розрахунок з позивачем було проведено 16.09.2019 року з затримкою розрахунку при звільненні на 13 днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Крім того, позивач звертав увагу суду на те, що 05.09.2019 року на адресу КП ВМР «ВМТЕ» ним було направлено лист з вимогою провести повний розрахунок у відповідності з ст. 117 КЗпП України, однак відповідач проігнорував дану вимогу і 16.09.2019 року позивачу було виплачено лише суму грошових коштів, які були йому належні на час звільнення, а саме 16352,97 грн. та заробітну плату за серпень 2019 року у розмірі 14074,14 грн., що в цілому становить 30427,11 грн., а до зарахування на картковий рахунок з вирахуванням усіх зборів підлягало 24493,83 грн., що підтверджується довідкою форми ОК-5 і випискою з обслуговування карткового рахунку.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за підрахунками позивача, становить 11246,04 грн. виходячи з наступного: за два місяці, що передують дню звільнення, позивач відпрацював 35 днів, оскільки на КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на період між опалювального сезону встановлюється чотирьох денний робочий тиждень, загальна сума заробітної плати за останні два місяці, що передують дню звільнення, складає 30277, 78 грн.

Розмір середньоденної заробітної плати визначається наступним чином: 30277,78 грн./35 відпрацьованих днів, що дорівнює 865,08 грн. затримка при звільненні складає 13 днів. Враховуючи зазначене сума середнього заробітку, що підлягає стягненню, складає 11246,04 грн. (865,08*13=11246.04). Саме таку суму середнього заробітку за час затримки розрахунку спочатку і просив позивач стягнути з відповідача на його користь.

10.01.2020 року, ОСОБА_1 подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що 10.12.2019 року на його картковий рахунок надійшли кошти в розмірі 5416, 36 грн., а враховуючи податки, позивачу було виплачено 6728,40 грн., тому з урахуванням виплаченої суми, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 6728 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2020 року позов задоволено. Вирішено: стягнути з КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4517,64 грн. і у відшкодування витрат по сплаті судового збору - 768,40 грн. У рішенні суд вважав доведеними позовні вимоги, проте, врахував суму без вирахування податків - 6728,40 грн. та стягнув саме 4517,64 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» оскаржило його в апеляційному порядку, як незаконне. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно дав оцінку фактичним обставинам справи, не дослідив у повному обсязі докази щодо порядку нарахування компенсації згідно зі ст. 117 КЗпП України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що КП ВМР «ВМТЕ», у зв`язку із скрутним фінансовим становищем, дійсно, не здійснило повний розрахунок з позивачем у день звільнення, що вбачається з копії виписки з обслуговування карткового рахунку, відповідно до якої повний розрахунок з позивачем було дійсно проведено лише 16.09.2019 року. При цьому скаржник погоджується з принципом обрахування середньоденої заробітної плати, виходячи з 30277,78 грн. заробітної плати за два місяці, що передують дню звільнення, але зазначає, що за ці два місяці позивач відпрацював 36 робочих дні, а не 35, тому середньоденна заробітна плата складає 841,05 грн. ( 30277,78 грн. :36 = 841,05 грн.). Далі апелянт вказує, що суд мав рахувати робочі дні, за які необхідно виплатити середню заробітну плату на підставі ст. 117 КЗпП України, а не календарні. І оскільки ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади 03.09.2019 року, а повний розрахунок КП ВМР «ВМТЕ» здійснило 16.09.2019 року, то затримка розрахунку при звільненні, з урахуванням чотириденного робочого тижня, складає 8 робочих днів, а не 13, як зазначено в рішенні суду першої інстанції. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 6728,40 грн. з урахуванням податків. Без врахування податків ця сума складає 5416, 36 грн., яка була сплачена позивачу підприємством 10.12.2019 року. Виходячи з викладеного, апелянт просить суд скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним правовим вимогам.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступних обставин.

10.07.2018 року на підставі наказу №381-к від 09.07.2018 року виникли трудові відносини. У трудових відносинах сторони перебували до 03.09.2019 року.

03.09.2019 року на підставі наказу №555-к від 22.08.2019 року позивача було звільнено з посади заступника начальника служби юридично-договірної КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» відповідно до ст. 38 КЗпП України.

При звільненні відповідач не виконав вимоги ч. 1 ст. 47 КЗпП України, а саме власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, проте відповідач проігнорував вимоги ст. 47 КЗпП, а саме не здійснив повний розрахунок з позивачем у день звільнення, що вбачається з копії виписки з обслуговування карткового рахунку, відповідно до якої повний розрахунок з позивачем було проведено 16.09.2019 року.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Своїми діями відповідач порушив ст. 43 Конституції України.

Відповідач не виконав вимоги ст. 117 КЗпП України і не виплатив позивачу суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата для визначення розміру компенсації працівнику за нормами ст. 117 КЗпП України обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували місяцю, в якому проведено звільнення. Відповідно до положень розділу III цього Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у такому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховується компенсація за невикористану відпустку. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховується допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, на число календарних днів за цей період.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 11246,04 грн., виходячи з наступного розрахунку: за два місяці, що передують дню звільнення позивач відпрацював 35 днів, оскільки на КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго» на період між опалювальними сезонами встановлюється чотириденний робочий тиждень, загальна сума заробітної плати за останні два місяці, що передують дню звільнення, складає 30277,78 грн., що вбачається з довідки форми ОК-5.

Розмір середньоденної заробітної плати визначається наступним чином: 30277,78 грн. : 35 відпрацьованих дні, що дорівнює 865,08 грн.

Далі суд вказав, що так, як позивач був звільнений із займаної посади 03.09.2019 року, а повний розрахунок з ним Відповідач здійснив 16.09.2019 року, затримка розрахунку при звільненні складає 13 днів.

Тому, з врахуванням викладеного та норм ст. ст. 116, 117 КЗпП України, за підрахунками суду, сума середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, яка підлягає стягненню складає 11246,04 грн. (865,08 грн. х 13 днів затримки = 11246,04 грн.).

При цьому, суд також керувався п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», де вказано, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Та, врахувавши обставину про те, що 10.12.2019 року на картковий рахунок позивача відповідачем була зарахована сума в розмірі 5416,36 грн., а з врахуванням податків - 6728, 40 грн., на відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку, то суд вважав, що до стягнення підлягає сума 4517,64 грн. тому, що потрібно враховувати виплачену суму без відрахування податків - 6728,40 грн., а 11246,04 грн. 6728,40 грн. = 4517,64 грн.

Саме ця сума - 4517,64 грн. і стягнута за оскаржуваним рішенням суду з відповідача на користь позивача.

Проте, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального права та за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Так, дійсно, з огляду на те, що 03.09.2019 року на підставі наказу №555-к від 22.08.2019 року позивача було звільнено з посади заступника начальника служби юридично-договірної КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» відповідно до ст. 38 КЗпП України, а повний розрахунок з ним було проведено лише 16.09.2019 року, відповідач порушив вимоги ч. 1 ст. 47 та ст. 116 КЗпП України.

А за нормами ст. 117 КЗпП України, де визначені строки розрахунку при звільненні і відповідальність за затримку розрахунку в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 759/5698/17 та постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 643/14838/16ц у подібних правовідносинах.

Отже, нарахування компенсації згідно з ст. 117 КЗпП України проводиться за робочими днями всього періоду затримки, а не календарними, як помилково було обраховано судом першої інстанції.

Крім того, за два місяці, що передують дню звільнення, позивач дійсно відпрацював 36 днів, а не 35, як обраховував суд., що підтверджується розрахунковими листками за липень та серпень 2019 року (а/с46).

Загальна сума заробітної плати за останні два місяці, що передують дню звільнення, складає 30277,78 грн. (16203,64 + 14074,14), що вбачається з довідки форми ОК-5, а також розрахункових листів за липень 2019 року та серпень 2019 року (а.с. 14-19) та, що визнається сторонами у справі.

Отже, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 841, 05 грн. , а саме 30277, 78 грн. поділити на 36 відпрацьованих днів.

ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади 03.09.2019 року, а повний розрахунок КП ВМР «ВМТЕ» здійснило 16.09.2019 року, то затримка розрахунку при звільненні, з урахуванням чотириденного робочого тижня, складає 8 робочих днів, а не 13, як зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 6728,40 грн. з урахуванням податків, а саме 841,05 грн. х 8 = 6728,40 грн.

Без врахуванням податків ця сума становитиме 5416, 36 грн.

Відповідно до платіжного доручення №1 від 10.12.2019 року саме таку суму було зараховано ОСОБА_2 від КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (а.с. 30).

Отже, колегія суду приходить до висновку, що зобов`язання щодо нарахування компенсації згідно зі ст. 117 КЗпП України КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» виконало в повному обсязі, тому позовна заява ОСОБА_1 не підлягає до задоволення

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, то його необхідно скасувати, задовольнивши апеляційну скаргу та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , відповідно до ст. 376 ЦПК України.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі закону, судові витрати, понесені відповідачем по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2020 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні- відмовити.

Компенсувати за рахунок держави на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» у відшкодування судового збору 1152,60 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун