Справа № 211/1402/20
Провадження № 2/211/1177/20
У Х В А Л А

05 березня 2020 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Н.О. Сарат розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Довгинцівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Дніпро про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Разом з позовом до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд забезпечити позов ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, шляхом заборони виїзду за межі України малолітній дитині ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 08.02.2017 р.) у супроводі матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи будь-яких інших осіб чи на підставі будь-яких документів, що посвідчують особу дитини, до вирішення судової справи за його позовом по суті. В обгрунтування заяви вказав, що відповідач ОСОБА_2 13.03.2020 року разом з спільною донькою малолітньою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , користуючись тим, що в свідоцтві про народження дитини не вказано його батьком, відлітає на тривалий час , а може і на постійне місце проживання до Республіки Польща, що затруднить розгляд справи та проведення генетичної-молекулярної експертизи та винесення рішення по справі, адже до експертної установи батько має з`явитися з дитиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Згідно частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частини 1,2 статті 150 ЦПК України).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції прав про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Види забезпечення позову визначені у ст. 150-152 ЦПК України.

Дана норма не містить такого способу забезпечення позову як заборона у праві, виїзду будь-якої особи за межі України.

Крім того, за положеннями даної норми права, заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії як правило застосовуються щодо відповідача. У даному ж випадку малолітня дитина не є відповідачем у справі.

Питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України врегульованост. 377-1 ЦПК Українита може мати місце за поданням державного виконавця на стадії виконання рішення суду.

Відповідно дост. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України " регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду заборона виїзду за кордон боржника в порядку способу забезпечення заявленого до нього позову, а тому правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони виїзду за кордон відповідача разом з дитиною, суд не має.

Окрім цього, у суду немає підстав робити висновки, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки таких обставин не наведено в заяві про забезпечення позову та ніяких доказів не надано. Верховний Суд України в узагальненні "Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом заборони або тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151-153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як заборона у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України "Про порядок обмеження виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", ст. 150-152 ЦПК суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Довгинцівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Дніпро про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Н. О. Сарат