Номер провадження: 22-ц/813/1783/20
Номер справи місцевого суду: 521/1061/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила суд змінити розмір аліментів що стягуються з відповідача на утримання їх сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 4000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. При цьому, як зазначав позивач, суд повинен врахувати матеріальний стан платника аліментів, до того ж ОСОБА_4 має власне житло, а також автомобіль марки Nissan X-Trail та не приймає участь в утриманні яких-небудь осіб. В той же час ОСОБА_1 має на утриманні ОСОБА_3 двох непрацездатних батьків. Також на утриманні знаходиться донька від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , яка є студентка п`ятого курсу стоматологічного відділення денної форми навчання Одеського національного медичного університету, також оплачується контракт за навчання. Позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_2 має достатній матеріальний стан та можливість забезпечити своєму сину більш високий рівень виховання, навчання, утримання та медичного обслуговування, якій необхідно для гармонійного розвитку дитини. А тому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , а саме стягувати з відповідача на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 15000,00 грн. (а.с 1-57).

01.03.2019 року відповідно до штампу вхідної кореспонденції було зареєстровано відзив на позовну заяву. В обґрунтуванні відзиву відповідач вважає, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позовної заяви, виходячи з наступних підстав: 10.04.2018 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 4000 грн щомісячно до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дане рішення сторонами не оскаржувалося. На момент звернення до суду з позовом про стягнення аліментів у січні 2018 року позивачка знала, що відповідач працює на займаній посаді, та їй було відомо про дохід ОСОБА_2 , і починаючи з 2017 року матеріальне становище не покращилося. Крім того, відповідачу 54 роки і на теперішній час здоров`я значно погіршилося, що підтверджують висновки невролога та кардіолога. Позивачка звертає увагу на те, що відповідач є власником квартири та автомобіля, адже майно було придбане до шлюбу. Посилання позивачки на те, що на її утриманні крім спільного сина ОСОБА_6 , є її батьки пенсіонери відповідач вважав необґрунтованим, так як батько є працюючим пенсіонером (а.с 27-92).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2019 року (головуючий суддя Сегеда О.М.) позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення (а.с. 206-210).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу до Малиновського районного суду м. Одеси яку зареєстровано 15.10.2019 року. Апелянт вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно оцінив докази про дохід відповідача та жодних обставин про матеріальний стан відповідача також не було встановлено. Також апелянт вказує на те, що ОСОБА_2 має достатній матеріальний стан та можливість забезпечити своєму сину більш високий рівень виховання, навчання, утримання та медичного обслуговування, який необхідний для гармонійного розвитку дитини, забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Враховуючи вищенаведене, апелянт вважає що неповністю з`ясовані обставини що мають значення для справи, суд зробив невідповідні висновки обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням індексу інфляції відповідно до закону, до повноліття дитини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі у розмірі 15000 грн щомісячно. Витребувати з Малиновського районного суду м. Одеси для огляду та з`ясування обставин цивільну справу №521/1113/18, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина (а.с 214-228).

28.11.2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Фактично, наведена у відзиві позиція відповідача збігається з його позицією, висловленою в процесі розгляду справи в суді першої інстанції.

28.11.2019 року та 29.11.2019 року від позивача-апелянта надійшло клопотання про витребування справи № 521/1113/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, за результатами розгляду якого з Малиновського районного суду м. Одеси були витребувані вказані матеріали справи.

Апеляційне провадженнярозглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено і матеріалами справи не підтверджується наявність вказаних та визначених законом підстав для зміни розміру аліментів у бік їх збільшення, що унеможливлює дійти висновку про спроможність їх сплати відповідачем, зокрема, і у заявленому розмірі. Зміна на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів також не може бути підставою для подачі позовної заяви про збільшення розміру аліментів. Твердження позивачки, що на її утриманні, окрім сина знаходяться її батьки та донька від попереднього шлюбу, не знайшли свого підтвердження. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції сторони перебували з 19 жовтня 2010 року по 14 березня 2018 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 березня 2018 року був розірваний.

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Бобуйок І.А.) від 10 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, в справі № 521/1113/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було стягнуто аліменти у розмірі 4000, 00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с. 15-16).

В подальшому ОСОБА_1 зверталася до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, однак ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Бобуйок І.А.) було відмовлено у відкритті провадження за її заявою та роз`яснено право на звернення до суду з окремим позовом про збільшення розмір аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга зазначеної статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, призначення аліментів за своєю суттю полягає в тому, аби забезпечити дитині достатній життєвий рівень, здорове зростання та розвиток. При цьому необхідно враховувати, що положеннями сімейного законодавства встановлений принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Як було вище зазначено, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Бобуйок І.А.) від 10 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, в справі № 521/1113/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було стягнуто аліменти у розмірі 4000, 00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с. 15-16).

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, положення вказаної статті передбачають можливість змінити розмір аліментів, встановлений судом, в зв`язку з настанням відповідних життєвих обставин: зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. При цьому, позивач повинен належним чином обґрунтувати настання таких життєвих обставин та надати на підтвердження цього відповідні докази.

За обставинами даної справи необхідність зміни розміру аліментів шляхом збільшення позивач обґрунтовувала матеріальним станом відповідача, знаходженням на утриманні позивача двох непрацездатних батьків, які є пенсіонерами, доньки, яка навчається у вищому навчальному закладі, а також витратами на заняття сина з плавання.

З матеріалів справи вбачається, що як позивач, так і відповідач мають достатній дохід для забезпечення належного утримання та рівня життя дитини.

Так, відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2018 рік, позивач отримала дохід у розмірі 415750,00 грн (а.с. 99-100).

Щодо заробітку відповідача, позивачка надала суду контракти його працевлаштування із зазначенням розміру заробітної плати, згідно яких дохід відповідача за останні чотири роки складав не менше ніж 160850,00 доларів США, з них: у 2015 році 43500, 00 доларів США; у 2016 році 44950,00 доларів США; у 2017 році 36200,00 доларів США; у 2018 році 36200,00 доларів США (а.с. 19-34). Відповідно, з моменту розгляду справи та ухвалення рішення про стягнення аліментів (10.04.2018 року) та до часу звернення позивача до суду з позовом про збільшення розміру аліментів матеріальне становище відповідача не змінилося. Вказані обставини правильно були встановлені судом першої інстанції. Так само як і та обставина, що жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем було придбано будь-яке майно після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, що свідчило б про значне покращення його матеріального стану, позивач не надала до суду (а.с. 35, 36).

Щодо знаходження на утриманні позивачки двох непрацездатних осіб та доньки від попереднього шлюбу. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи батьки позивачки є пенсіонерами, що підтверджується пенсійними посвідченнями (а.с. 46-47). При цьому, вказаним особам на праві власності належить нерухоме майно (квартири, земельна ділянка, стоматологічний кабінет) (а.с. 75-84), наявність якого, зокрема, не було спростовано позивачем-апелянтом під час оскарження рішення суду в апеляційному порядку. Докази, які б свідчили про рівень доходу непрацездатних батьків або докази, які б підтверджували витрати позивача на утримання батьків, що власне б свідчило про перебування батьків на утриманні позивача, матеріали справи не містять. Відтак, оцінюючи вказані обставини в сукупності, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апелянта. Посилання апелянта-позивача щодо утримання доньки від попереднього шлюбу відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, в тому числі й повнолітньої, що зокрема покладає на батька дитини від попереднього шлюбу обов`язок утримання дитини під час продовження нею навчання (ст. 199 СК України). Підстави, які б свідчили про відсутність можливості батька дитини від попереднього шлюбу утримувати дитину, позивачем заявлені не були. Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не надала до суду докази, які б підтверджували оплату нею навчання за контрактом доньки від попереднього шлюбу, втім вказана обставина не могла виключно та безспірно впливати не розмір аліментів, щодо іншої дитини в межах цього провадження. Окремо апеляційний суд звертає увагу, що вказані обставини знаходження на утриманні позивачки батьків та доньки об`єктивно існували на момент розгляду справи про первинне стягнення аліментів. Таким чином, за логікою процесу, така обставина могла впливати на розмір визначення аліментів в межах цього провадження, у разі якщо такі обставини виникли після винесення рішення суду. В іншому випадку вважається, що вказані обставини, у разі їх існування, знаходились в полі зору суду та фактично враховані судом під час прийняття рішення про первинне визначення аліментів.

Доводи апелянта щодо ухилення відповідача від обов`язку утримувати дитину спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема, договором медичного страхування дитини, укладеним відповідачем, поштовими пересиланнями відповідачем позивачу для дитини одягу, канцелярських товарів, іграшок.

Надані апелянтом-позивачем квитанції щодо придбання канцелярських товарів, продуктів харчування, предметів побуту на відповідні суми не можуть в повній мірі свідчити про те, що вказані предмети були придбані тільки для спільної з відповідачем дитини, адже вказані квитанції містять предмети, продукти харчування тощо, які у відповідній кількості об`єктивно свідчать про придбання їх для потреб сім`ї, а не лише для дитини.

При цьому суд звертає увагу на те, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа № 523/5535/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способів участі у вихованні дитини, що свідчить про те, що між батьками на теперішній час відсутня згода щодо порядку спілкування з дитиною. З огляду на вказане апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Щодо доводів апелянта стосовно витрат на заняття дитини з плавання. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова КЦС ВС від 26.06.2018 року, справа № 501/5060/15).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 від імені ОСОБА_3 з ТОВ «СПОРТ-ФОРМАТ» укладений договір про надання спортивно-оздоровчих послуг в спортивному клубі « ІНФОРМАЦІЯ_5 Life», клубна картка Преміум дитячі строком на 12 місяців, а також квитанції по оплаті тренувань з плавання (а.с. 51-54, 55-57, 101-103, 120). Отже, враховуючи наведене, зазначені витрати позивача носять характер додаткових витрат, що, в свою чергу, надає право позивачу звернутися до суду з відповідними вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину в зв`язку з відповідними обставинами. Тому вказані доводи апелянта відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, враховуючи вище наведене, встановлені обставини справи, матеріальний стан сторін в справі, положення діючого сімейного та цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

03.03.2020 року м. Одеса