Справа № 361/8640/18
Провадження № 2/361/224/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Смірновій І.В., Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського міського територіального центру соціального обслуговування про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Броварського міського територіального центру соціального обслуговування про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначала, що працювала з 09 лютого 2017 року на посаді завідувача відділенням стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання Броварського міського територіального центру соціального обслуговування (далі за текстом БМТЦСО), наказ від 08.02.2017 р. №09к, наказом від 26.11.2018 р. її звільнено з посади за неодноразові зауваження в усній формі щодо неналежної організації роботи, систематичного невиконання посадових обов`язків, Протокольного доручення оперативної наради від 20.09.2018 р., створення тяжкого мікроклімату у колективі стаціонарного відділення. Напередодні звільнення 20.09.2018 р. її було притягнуто безпідставно до дисциплінарної відповідальності - винесено догану за безвідповідальну безсистемну організацію роботи стаціонарного відділення. Підставою для вказаних дій є доповідні записки працівників центру, при цьому пояснень від неї директор «БМТЦСО» не вимагала, чим порушила ст. 149 КЗпП України.

Вважає дане звільнення незаконним, оскільки, оголошення догани, у неї не відбирались письмові пояснення, крім того, вважає, що її звільнено з роботи внаслідок упередженого ставлення адміністрації, в зв`язку з її неодноразовими письмовими зверненнями до міського голови ОСОБА_2 щодо порушень діяльності відділення, яке вона очолювала та її виступом на 45-черговій сесії міської ради 27 вересня 2018 року.

Незаконність звільнення її з посади завідувача відділенням стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання Броварського міського територіального центру соціального обслуговування є порушенням її законних прав, які призвели до моральних страждань, вона не спала ночами, підвищувався тиск та вона захворіла на депресію, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ директора Броварського міського територіального центру соціального обслуговування №214к від 26 листопада 2018 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та поновити її на посаді завідувача відділеннямстаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання Броварського міського територіального центру соціального обслуговування, стягнути з Броварського міського територіального центру соціального обслуговування в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 грудня 2018 року і по дату ухвалення рішення (з відрахуванням всіх обов`язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати), а також моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача директор Броварського міського територіального центру соціального обслуговування Лудченко Д.К. позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі, пояснила, що підставою звільнення позивача ОСОБА_1 з посади завідуючої стаціонарного відділення Терцентру стало неодноразове грубе порушення трудової дисципліни - невиконання прямих розпоряджень керівника щодо організації роботи підпорядкованого їй відділення. Звільнитися за власним бажанням вона відмовилася, тому, дотримуючись норм чинного законодавства, наказом №214к від 26.11.2018 р. була звільнена із займаної посади, згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відтак, підстав для нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає. Також, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що у зв`язку із звільненням з роботи вона зазнала душевних та моральних страждань. Тому ця позовна вимога є недоведеною і підстави для її задоволення відсутні.

Посилаючись на викладене, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що працює головним бухгалтером з квітня 2018 року. До роботи позивача завжди були зауваження, помилки в табелях нарахування заробітної плати працівникам відділення, у виборі постачальників, в звітах розхідного матеріалу. Особистої неприязні у колектива до позивача не було, після зауважень вона не виправлялася, робила ті самі помилки. Свідок зверталася до керівництва з відповідною заявою щодо щомісячних затримок в роботі з вини позивача. Позивач зауваження сприймала агресивно, могла висловитися нецензурними словами.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що є завідувачем відділенням соціальної допомоги вдома, позивач не виконувала своїх трудових обов`язків, не вивішувала на стенді інформаційних повідомлень, залишала робоче місце, принижувала санітарок в присутності хворих. Роботу свою виконувала неналежним чином, казала, що воно їй не потрібно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що є головою трудового колективу та соціальним працівником, працює майже 28 років в соціальній службі. З позивачем особисто не працювала, проте неодноразово була свідком її агресивної поведінки та висловлювань нецензурною лайкою. На розширених оперативних нарадах було протокольне доручення про неналежне виконання обов`язків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона є медичною сестрою, працювали разом з позивачем з 09 лютого 2017 року, в якої важкий характер, вона могла лаятися і тому мікроклімат в колективі був тяжкий, в зв`язку з цим свідок мала намір звільнитися. Спочатку в роботі все було добре, але зі збільшенням підопічних центру, стало гірше.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що працювала в стаціонарному відділенні завідуючою господарством. Позивач виконувала свої обов`язки неналежним чином. Свідок виконувала за позивача роботу та писала доповідні.

Судом встановлено, що згідно із записами у трудовій книжці, виданій на ім`я ОСОБА_1 , остання була 09 лютого 2017 року прийнята на посаду завідувача відділенням стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання Броварського міського територіального центру соціального обслуговування, наказ від 08.02.2017 р. №09к (а.с.8-9).

Наказом Броварського міського територіального центру соціального обслуговування №214к від 26 листопада 2018 року позивача ОСОБА_1 звільнено із займаної посади згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.10).

Укладаючи з роботодавцем трудовий договір, працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цим договором, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку. Як наслідок, систематичне невиконання працівником без поважних причин своїх обов`язків може стати підставою для його звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Але правомірним таке звільнення буде лише в тому випадку, якщо: 1) працівником допущено невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових функцій умисно; 2) вказане невиконання або неналежне виконання трудових функцій стосується саме трудових обов`язків, визначених трудовим договором; 3) працівник не виконував обов`язку систематично; 4) до працівника раніше вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Розірвання трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП є заходом дисциплінарного стягнення. Тому, роботодавцю слід ураховувати вимоги, передбачені ст.ст 147 152 КЗпП, для застосування дисциплінарних стягнень.

Статтею 147 КЗпП установлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосована тільки один з таких заходів стягнення або догана, або звільнення.

Так, з письмових матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2018 року на робочій оперативній нараді ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Лисенко Н ОСОБА_9 , Курач С.А. директором були визначені завдання у Протокольному дорученні та визначено термін їх виконання - 03 жовтня 2018 року (а.с.32).

Згідно акту від 10.10.2018 р., директором Територіального центру ОСОБА_10 .К. із залученням керівників структурних підрозділів: Ульяновою І.М., Лисенко Н.І., Курач С.А., було перевірено стан виконання протокольного доручення ОСОБА_1 (а.с.31).

Враховуючи незадовільне виконання протокольного доручення, неодноразові зауваження в усній формі, щодо неналежної організації роботи стаціонарного відділення ОСОБА_1 11.10.2018 р. наказом №197к від 11.10.2018 р. винесена догана (а.с.33).

Написати письмове пояснення щодо причин невиконання зазначеного Протокольного доручення, ОСОБА_1 відмовилась, про що складено акт від 11.10.2018 р. (а.с.34).

Відповідно до актів від 17.09.2018 р. та 26.09.2018 р., доповідної записки директора БМТЦСО ОСОБА_11 від 21.09.2018 р., доповідної записки завідувача відділенням соціальної допомоги вдома ОСОБА_5 від 03.09.2018 р., доповідної записки працівників відділення стаціонарного догляду тимчасового або постійного проживання від 06.11.2018 р., доповідної записки провідного бухгалтера ОСОБА_12 та головного бухгалтера Попової Г.Є., позивач ОСОБА_1 , як завідувач відділенням стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання Броварського міського територіального центру соціального обслуговування, виконувала свої обов`язки неналежним чином та безвідповідально, що проявилося в порушенні трудової дисципліни, невиконанні поставлених керівництвом завдань, некоректній поведінці з працівниками відділення та підопічними, внаслідок чого колектив стаціонарного відділення не бажав працювати під її керівництвом, неусуненні недоліків в питанні отримання, витрачання та фіксування коштів різниці пенсії в розмірі 25%, яку отримують підопічні стаціонарного відділення (а.с.26-30,46,48).

З наданих позивачем ОСОБА_1 пояснювальних записок від 14.11.2018 р., суд не вбачає конструктивної відповіді на обставини, зазначені у вищевказаних документах (а.с.47,49-51).

21 листопада 2018 року на черговій оперативній нараді працівників БМТЦСО одним із питань повістки денної було питання щодо повторного моніторингу стану виконання завдань, по усуненню недоліків, визначених Протокольним дорученням оперативної наради від 20.09.2018 р., завідуючою стаціонарного відділення ОСОБА_1 , а саме: - упорядкування особових справ підопічних, відповідно до нормативних документів; - оформлення Декларацій на медичне обслуговування підопічних стаціонарного відділення із залученням програми «Доступні ліки»; - чіткий облік отримання та використання різниці пенсії в розмірі 25% підопічних стаціонарного відділення.

В результаті було з`ясовано, що завідуюча відділенням стаціонарного обслуговування позивач ОСОБА_1 не виконала визначених комісією завдань, не оформила та не подала переліку анкет надавачів та отримувачів соціальних послуг. На запитання: чим зумовлено систематичне невиконання завдань, визначених нормативними документами, ОСОБА_1 аргументувала, що в неї не вистачає часу і фізичних сил.

На прохання директора ОСОБА_11 доповісти як позивач ОСОБА_1 усунула допущені недоліки щодо виконання Протокольного доручення оперативної наради від 20.09.2018 р., а саме: чи виконані повторні зауваження в дооформлені особових справ підопічних стаціонарного відділення, чи заведені індивідуальні зошити підопічних, які отримують на руки різницю пенсії в розмірі 25%, та як фіксується витрачання коштів, остання не змогла пояснити чому не усунуті недоліки, на які неодноразово вказувалось керівництвом щодо переліку необхідних документів в особових справах підопічних (а.с.54-55).

Позивач ОСОБА_1 представила зошит підопічної ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які заведені у жовтні місяці 2018 року, а попередні аналогічні зошити, як повідомила ОСОБА_1 , вона викинула. Такі дії ОСОБА_1 мають наслідок - нечесне, самовільне витрачання коштів, вище зазначених, підопічних стаціонарного відділення, про що було складено відповідний акт від 27.11.2018 р. (а.с.52-53).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 , як завідувач відділенням стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання Броварського міського територіального центру соціального обслуговування, виконувала свої трудові обов`язки неналежним чином та безвідповідально, в зв`язку з чим до неї було застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани та в подальшому звільнено із займаної посади за систематичне невиконання покладених обов`язків.

Таким чином, позивача ОСОБА_1 звільнено відповідно до норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Також, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що у зв`язку із звільненням з роботи вона зазнала душевних та моральних страждань.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 40, 233 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 141, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Броварського міського територіального центру соціального обслуговування про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський