ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

07 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 635/2014/17

провадження № 22-ц/818/5039/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Кругової С.С.

Учасники справи:

Позивач АТ КБ «Приватбанк»,

Відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2017 року, ухвалене суддею Полєхіним А.Ю., в залі суду в смт. Покотилівка,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 10 серпня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 25000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту.

В період дії кредитного договору відповідач не дотримувалася його умов, внаслідок чого, станом на 02 січня 2017 року в неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 42867 грн. 95 коп., з яких: 14229 грн. 78 коп. тіло кредиту, 13604 грн. 56 коп. - нараховано процентів за користування кредитом, 12516 грн. 09 коп. нараховано пені, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 2017 грн. 52 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 42867 грн. 95 коп., а також судові витрати з судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк (р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 10 серпня 2011 року в розмірі 42867 (сорок дві тисячі вісімсот шістдесят сім) гривень 95 копійок та судові витрати з судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заочне рішення було ухвалено за відсутності відповідача по справі, який не був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, оскільки судові повістки не отримував. Суд першої інстанції неправомірно визнав укладеним кредитний договір між сторонами на Умовах та правилах надання банківський послуг. У якості доводів апеляційної скарги посилається на постанову Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та зазначає, що ні Умови та правила надання банківських послуг, ні Тарифи Банку при підписанні анкети-заяви від 10.08.2011 йому для ознайомлення не надавалася. В підписаній анкеті заяві від 15.05.2013 не вказана сума кредиту, строк його повернення, розмір процентів. Позивач не довів, що саме ці умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач підписуючи анкету-заяву. Не доведено, що вказані документи містили умови щодо сплати процентів, штрафів і пені на час отримання відповідачем кредитних коштів. Роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом. Також вказує на те, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконала, отже вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з метою отримання кредитної картки ОСОБА_1 10 серпня 2011 року заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», з отриманням платіжної картки відповідно до умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів (а.с. 14).

У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано до суду довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій відсутній підпис відповідача (а.с.15).

Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувалася його умов, внаслідок чого, станом на 02 січня 2017 року в неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 42867 грн. 95 коп., з яких: 14229 грн. 78 коп. тіло кредиту, 13604 грн. 56 коп. нараховані відсотки, 12516 грн. 09 коп. нарахована пеня, 2517 грн. 52 коп. заборгованість по судовим штрафам /а.с. 7-13/.

Частиною першою статті 1054ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610,611,625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Однак позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню лише частково, виходячи з наступного.

Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 виявила бажання на отримання кредитної картки Універсальна 30 днів, заповнивши анкету заяву від 10 серпня 2011 року. Анкета заява не містить істотних умов договору, щодо пені, штрафів, процентів.

З розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 14 229 грн. 78 коп.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами, пеню та штраф.

У заяві-анкеті від 10 серпня 2011 року базова процентна ставка за кредитом не визначена.

Крім того у заяві-анкеті неможливо визначити чи зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В апеляційній скарзі відповідач заперечує, що ознайомлювалася з Умовами та правилами надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, з умовами та тарифами отримання кредитної картки «Універсальна».

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

Суд апеляційної скарги бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17, оскільки спірні правовідносини та правовідносини, які були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, хоча і стосуються іншого відповідача, проте за характером є тотожними.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає що нарахування відсотків, пені та штрафу суперечить умовам договору, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення вказаних позовних вимог, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення кредиту (тіла кредиту)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 фактично користувався кредитними коштами, погашала заборгованість за кредитом.

Враховуючи, що позичальник фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернув, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З урахування викладеного наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника лише суми непогашеного тіла кредиту, який з наведеного розрахунку та у встановленому апеляційним судом розмірі становить 14 229,78 грн.

Оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів повернення банку кредитного ліміту у розмірі, обумовленому у позові, що є його процесуальним обов`язком, тому колегія суддів вважає, що наявні всі правові підстави для покладання на відповідача обов`язку сплатити на користь банку тіла кредиту у розмірі 14 229,78 грн.

Також відповідач не заперечує, що отримувала картку, однак вказує, що кредитний ліміт був встановлений у розмірі 100 грн.

Так, дійсно, з анкеті-заяви вбачається, що кредитний ліміт зазначений у розмірі 100 грн.

Однак, матеріали справи містять довідку про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 з якої вбачається, що кредитний ліміт змінювався и остання зміна була проведена 18.11.2013 року, та був збільшений ліміт до 25 000 грн. (а.с. 13)

Отже, такі доводи ОСОБА_1 про те, що вона не отримував кредитні кошти у визначеному банком розмірі, суд не бере до уваги, оскільки надання кредиту відповідачу підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 7-12), довідкою банку про отримання відповідачем картки (а. с. 13).

Доводи апелянта про те, що позивачем був пропущений строку позовної давності колегія суддів не приймає до уваги виходячи з такого.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Матеріали справи містять дані про те, що в межах кредитного договору ОСОБА_1 отримала картки № НОМЕР_3 зі строком дії картки до 10/16.

З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у квітні 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 33,35 %; апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 66,65 %. При подачі позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. та при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 2400 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги на користь ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1066 грн.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2017 року в частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 13 604,56 грн, заборгованості за пенею у розмірі 12516,09 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 2017,52 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені та штрафів відмовити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у розмірі 14 299,78 грн залишити без змін, у зв`язку із чим змінити загальну суму стягнення: стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 14 299,78 грн.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1066 грн - витрати зі сплати судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

С.С. Кругова