Справа № 463/1188/19
Провадження № 2/463/187/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого - судді Мармаша В.Я.

при секретарі с/з - Заставній С.Л.

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представників відповідача - Каблак О.П., Кульчицького М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. та відшкодування майнової шкоду у розмірі 64416,18 грн., заподіяних ушкодженням здоров`я. Позов мотивує тим, що він знаходився на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (далі ВМКЦ ЗР) у період з 10.02.2015 по 13.02.2015 з діагнозом: гіперплазія передміхурової залози II стадії, хронічна затримка сечі. Хронічний цитопростатит, фаза нестійкої ремісії. Ішемічна хвороба серця: атеросклероз вінцевих артерій, атеоросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, що підтверджується виписним епікризом ВМКЦ ЗР з історії хвороби № 1824 за 2015 рік. 11.02.2015 у ВМКЦ ЗР була виконана операція трансуретальна резекція простати. В післяопераційному періоді, а саме під час дії епідуральної анестезії йому було прикладено до зовнішньої сторони стопи медичну грілку з гарячою водою, оскільки він скаржився на холод в нижніх кінцівках. Однак внаслідок недогляду він отримав контактний опік III-IV ступеня обох стоп, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2018 від 08.05.2015, виданою Комунальною 8-ю міською клінічною лікарнею м. Львова, а також фотографіями опіків. Факт отримання опіків у післяопераційному періоді саме у ВМКЦ ЗР підтверджується також виписним епікризом ВМКЦ ЗР з історії хвороби № 1824 за 2015 рік. Отримані внаслідок недогляду опіки супроводжувались сильним фізичним болем і стражданнями, які він переніс у зв`язку із ушкодженням здоров`я. Більше того, попередньо перенесена ним операція (трансуретальна резекція простати) ускладнила ситуацію, оскільки наслідки такої лише посилили біль та пов`язані із цим болем страждання. Після вказаних подій він проходив неодноразове стаціонарне лікування, а саме: у період з 22.02.2015 до 08.05.2015 стаціонарне лікування у Комунальній 8-мій міській клінічній лікарні м. Львова з діагнозом контактний опік III-IV ступеня обох стоп, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2018 від 08.05.2015, виданою Комунальною 8-ю міською клінічною лікарнею м. Львова; у період з 20.05.2016 до 03.06.2016 стаціонарне лікування у Львівському обласному госпіталі ветеранів війн та репресованих ім. Ю.Липи, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6842, виданою КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю.Липи»; у період з 30.05.2017 до 01.06.2017 стаціонарне лікування у Комунальній 8-мій міській клінічній лікарні м. Львова з діагнозом трофічна виразка лівої стопи 1 см.кв., що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 5748, виданою Комунальною 8-ю міською клінічною лікарнею м. Львова. Внаслідок проблем зі здоров`ям, а саме гіперплазії передміхурової залози II стадії, хронічної затримки сечі, йому було видано первинний листок непрацездатності № 392314 від 13.02.2015, який в подальшому був неодноразово продовжений. Як наслідок, він втратив можливість працювати не тільки у період стаціонарного лікування, а й у період амбулаторного лікування, зважаючи на отримані травми (опіки). Опіки III-IV ступеня обох стоп виключають його можливість працювати у звичному режимі, оскільки, починаючи з 1959 року, маючи вищу освіту інженера-економіста, він працював за спеціальністю і станом на момент отримання опіків обох стоп у 2015 року був працевлаштований в загін технічної служби на посаді начальника відділення з ремонту техніки (майстра) ремонтно-допоміжної частини загону технічної служби Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області. У 2017 році він був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Вказана інформація підтверджується записами у його трудовій книжці. Очевидним є той факт, що отримання таких травм контактних опіків III-IV ступеня обох стоп фактично виключає його можливість працювати на займаній посаді, оскільки остання потребує необхідності вільно пересуватись. Він позбавлений такої можливості, що негативно вплинуло не лише на його професійне життя, а й на побут, оскільки пересування одна з невід`ємних і необхідних функції кожної живої істоти. Інакше кажучи, усталений спосіб його життя докорінно і незворотньо змінився у гіршу сторону. Окрім цього, він хворіє на хронічний холецистит, хронічний коліт та хворобу Крона, та йому призначено спеціальний раціон харчування, що обмежує споживання певних продуктів, зокрема з високим вмістом кальцію, які, в свою чергу, необхідні для відновлення шкіри та загоєння ран, отриманих у зв`язку із опіками III-IV ступеня обох стоп. Таким чином, лікування вказаних хвороб і його травми передбачають взаємовиключний раціон харчування. Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 31.10.2018 йому встановлено другу групу інвалідності довічно, що також підтверджує зміни в його усталеному способі життя та необхі дність докладати значних зусиль для його відновлення та підтримання. Недогляд працівників ВМКЦ ЗР були закономірною причиною настання наслідку у вигляді тілесних ушкоджень контактних опіків III-IV ступеня обох стоп його ніг, оскільки саме у післяопераційному періоді у ВМКЦ ЗХ ним були отримані вказані опіки. Працівники ВМКЦ ЗР як медичні працівники закладу охорони здоров`я зобов`язані були і могли передбачити настання наслідків своїх дій для нього, оскільки особливий догляд за пацієнтом у післяопераційному періоді входить до прямих обов`язків медичних працівників не тільки з позиції типових посадових інструкцій медичних працівників, а й з позиції здорового глузду. Беручи до уваги тривалість його страждань, виснажливість таких, біль, ускладнення внаслідок паралельного лікування інших захворювань, а також втрату можливості нормально пересуватись і, як наслідок, потребу у звільненні з роботи, позивач вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди становить суму 100000 грн. Стосовно майнової шкоди, то така складається із витрат, пов`язаних із витратами на лікування, зокрема, придбанням ліків, у розмірі 31703,65 грн. Обрахунки наведеної вище суми витрат на лікування, а саме на закупівлю ліків, наведені у розрахунку витрат на лікування, який доданий до позовної заяви і сформований на основі довідокКомунальної 8-мої міської клінічної лікарні м. Львова, Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівського обласного госпіталю ветеранів війн та репресованих ім. Ю.Липи» та Львівського обласного шкірно-венерологічного диспансеру, в яких наведено, які ліки та їх кількість призначались позивачу для лікування, а також наведена сума обрахована на основі товарних чеків та чеків на придбання ліків, призначених йому, які доводять суму потрачених позивачем коштів на лікування. Окрім вказаних у розрахунку витрат на лікування сум, ним було додатково придбано відповідні медикаменти у період реабілітації після стаціонарного лікування з 2015 року по 2018 рік, що підтверджується відповідними фіскальними чеками, зокрема у 2015 році ним придбано медичних препаратів на загальну суму 3825,05 грн., у 2016 році на загальну суму 15372,01 грн., у 2017 році на загальну суму 10366,22 грн., у 2018 році на загальну суму 3149,43 грн. Відповідно загальна сума витрат, яку він поніс на лікування (придбання медичних препаратів), становить 64416,18 грн. (31703,65 + 32712,53).

В інших заявах по суті спору додатково зазначив, що необґрунтованими є твердження відповідача про не пов`язаність дій медичних працівників ВМЦК ЗР, якими йому було завдано шкоди, із виконанням ними трудових обов`язків, оскільки така шкода була завдана в післяопераційному періоді, під час якого пацієнт потребує особливого догляду, обов`язок проведення якого покладається саме на медичних працівників, зокрема на медичних сестер, які доглядають за пацієнтом і до обов`язків яких належить проведення простих діагностичних, лікувальних і фізіотерапевтичних процедур (прикладення йому медичної грілки з гарячою водою є фізіотерапевтичною процедурою), що підтверджується абзацом 2 п. 23 та 37 розділу «Фахівці» Довідника кваліфікаційних характеристик професійних працівників, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 №117. Зокрема, у післяопераційному періоді він поскаржився на холод в нижніх кінцівках, прохаючи медичних працівників допомогти усунути цей дискомфорт, а вже спосіб цього усунення шляхом накладення грілки з гарячою водою був обраний саме медичними працівниками ВМКЦ ЗР, та саме медичними працівниками не був здійснений належний догляд за хворим після обраної ними фізіотерапевтичної процедури прикладення грілки з гарячою водою, внаслідок чого позивачем отримані контактні опіки обох стоп, а це свідчить, що він не відступав від приписів та рекомендацій лікаря і медперсоналу та не здійснював самолікування, а тому зазначене є підставою для відповідальності ВМЦК ЗР. Протиправна поведінка медичного працівника, відповідального за отримання ним контактних опіків III-IV ступеня обох стоп, виражається у неналежному догляді за пацієнтом, зокрема, у тому, що після проведення фізіотерапевтичної процедури накладення грілки з гарячою водою медичним працівником не було здійснено належного контролю за тривалістю та інтенсивністю дії накладеної грілки з гарячою водою, що мало наслідком отримання ним опіків. Завдана шкода отримані позивачем контактні опіки III-IV ступеня обох стоп підтверджуються випискою із медичної картки стаціонарного хворого №2018 від 08.05.2015, виданою Комунальною 8-ю міською клінічною лікарнею м. Львова. Причинний зв`язок між діями медичного працівника та отриманою позивачем шкодою підтверджується, по-перше, виписним епікризом ВМКЦ ЗР з історії хвороби №1824 за 2015 рік, що підтверджує факт отримання опіків у післяопераційному періоді саме у ВМКЦ ЗР, а, по-друге, згаданою вище випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2018 від 08.05.2015, виданою 8-ю МКЛ м. Львова щодо причин, які зумовили отримання ним контактних опіків обох стоп та, по-третє, доводиться показами допитаних в судовому засіданні свідків і позивача, в тому числі самої медичної сестри, яка також вказала, що образилась на родичку позивача, вийшла з палати позивача і більше в таку не заходила, а отже не контролювала дію грілки на ноги позивача. Відповідач ставить під сумнів ступінь опіків обох його стоп, вказуючи, що 11.02.2015 опіки були І ступеня, а вже при зверненні 22.02.2015 до Комунальної 8-мої клінічної лікарні м. Львова ІІІ-ІV ступеня. Відновлюючись після проведеної операції, dsy не міг звернутись за професійною медичною допомогою раніше, ніж зробив це 22.02.2015, звернувшись до 8-мої МКЛ м. Львова, де йому і був встановлений діагноз щодо контактних опіків саме III-IV ступеня обох стоп, а тому не підтверджена доказами аргументація відповідача щодо I ступеня його опіків є безпідставною. Оскільки він перебував на лікуванні у 8-ій МКЛ м. Львова з діагнозом контактний опік III-IV ступеня обох стоп, а відтак виписані згідно із довідкою медикаменти були призначені для лікування саме контактних опіків. У період з 30.05.2017 по 01.06.2017 (номер медичної картки 5748) він перебував на лікуванні у 8-ій МКЛ м. Львова з діагнозом трофічна виразка лівої стопи, яка є наслідком саме отримання опіків у минулому, оскільки трофічна виразка це дефект м`яких тканин, що не заживає впродовж тривалого часу. Причиною появи трофічної виразки є порушення місцевого кровообігу (на рівні тканин), зумовленого руйнацію усієї товщини шкіри, в даному випадку внаслідок тривалого контакту з гарячим предметом (отриманими опіками). Щодо аргументації відповідача про неможливість встановити, які саме ліки придбав позивач за власні кошти, а які отримав від лікувального закладу, то варто звернути увагу на формулювання запитуваної інформації у адвокатському запиті № 1502/18-01 від 15.02.2018 р. та формулювання наданої інформації у довідках з 8-ої МКЛ м. Львова, згідно із якими медикаменти та вироби медичного призначення, куплені за кошти хворого ОСОБА_1 . Про придбання ліків саме за кошти позивача свідчить і той факт, що позивач додав до позовної заяви докази придбання саме ним таких ліків (касові чеки, товарні чеки). Зв`язок між опіковими ранами та його перебуванням на лікуванні у КЗ ЛОР «Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер» у період з 05.10.2015 по 16.10.2015 та використання ним придбаних за власний рахунок Лоратадину та мазі Кловейт, а також у КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи» у період з 20.05.2016 по 03.06.2016 та придбання ним за власний рахунок ряду препаратів, серед яких, зокрема Кальцій D3-нікомед пояснюється тим, що він також хворіє на хронічний холецистит, хронічний коліт, остеохондроз, спондильоартроз, сколіоз грудопоперекового хребта та хворобу Крона, що підтверджується витягом № 1055 із медичної картки стаціонарного хворого Львівського обласного шкірно-венерологічного диспансеру та направленням на консультацію, виданим 3-ою Міською клінічною лікарнею м. Львова від 19.10.2015. У зв`язку з цим йому було призначено спеціальний раціон харчування, який обмежує споживання певних продуктів, що підтверджується записами у медичній книжці. Обмеження передбачають виключення з його раціону ряду продуктів з високим вмістом кальцію, які, в свою чергу, необхідні йому для відновлення шкіри та загоєння ран, отриманих у зв`язку із опіками III-IV ступеня обох стоп. Він не пов`язує усі куплені ним медикаменти та медичні препарати саме із лікуванням опікових ран, а лише стверджує, що йому довелось придбати медикаменти, які в іншому випадку за відсутності опікових ран та їх наслідків, не були б йому потрібні.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали із аналогічних викладеним у ньому та інших заявах по суті спору підстав.

Представником відповідача подано відзив на позов, у якому він проти позову заперечив з підстав того, що відповідно до договору № 1824/287 від 10 лютого 2015 року про надання медичних послуг на платній основі, укладеного між сторонами, позивачу була проведена операція трансуретальна резекція простати. За її результатами скарг на дії медичного персоналу ВМКЦ ЗР від позивача до адміністрації центру не поступало. Позивач не надав суду доказів досудового врегулювання спору, позовних вимог стосовно наданих медичних послуг Центром згідно договору № 1824/287 від 10 лютого 2015 року в позовній заяві не міститься. При цьому згідно умов договору відповідач не несе відповідальності за шкоду заподіяну здоров`ю в результаті недотримання позивачем приписів та рекомендацій лікаря та медперсоналу. Згідно інформованої добровільної згоди позивача від 10.02.2015 року він ознайомлений з планом лікування, отримав роз`яснення про необхідність дотримання визначеного лікарем режиму в процесі лікування. Він проінформований, що недотримання рекомендацій лікуючого лікаря, режиму прийому призначених препаратів, безконтрольне самолікування може ускладнити лікувальний процес та негативно позначитися на стані здоров`я. Згідно локального клінічного протоколу медичної допомоги хворим з гіперплазією передміхурової залози такі необхідні дії як обігрів ніг, в тому числі накладенням грілок, не передбачені. Згідно карти обліку наданих медичних послуг на платній основі № 287 центр не отримував коштів від позивача за будь-які фізіотерапевтичні послуги. Згідно листка призначень історії хвороби № 1824 ОСОБА_1 жодних фізіотерапевтичних процедур стосовно обігріву ніг грілками призначено не було. Відповідно до тимчасового галузевого класифікатора медичних процедур (послуг) та хірургічних операцій, затвердженого Наказом МОЗ України від 14.02.2007 № 67, такого виду медичних процедур (послуг) як накладення грілки немає. В матеріалах позовної заяви відсутня будь-яка оцінка якості медичної допомоги встановленим стандартам чи клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування, чи висновок судово-медичної експертизи про причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями здоров`я (опіковими ранами) та зазначеними майновими витратами. ЄСПЛ у рішенні в справі «Бендерський проти України» (2007) зазначив, що для вирішення справ, що стосується надання медичної допомоги пацієнту, медичний експертний висновок, безперечно, має вирішальне значення. У позовній заяві позивач вказує, що його спосіб життя змінився через обмеження раціону харчування, деякі продукти харчування йому протипоказані, а деякі рекомендовані для споживання. Позивач перебував на лікуванні у ВМКЦ ЗР з 10.02.2015 по 13.02.2015, зазначений опік з його слів отримав 11.02.2015, проте у Комунальну 8-му клінічну лікарню м. Львова звернувся 22.02.2015, тобто лише через 9 днів після виписки з ВМКЦ ЗР. Надані позивачем відповіді на адвокатські запити не можна вважати належним доказом, оскільки такі містять інформацію, в тому числі, про лікування позивача від захворювань, які були у нього до моменту поступлення у Військово-медичний клінічний центр Західного регіону, та не мають жодного відношення до опікових ран. Наприклад, розповсюджений дерматит, холецистит, коліт, ішемічна хвороба серця, атеросклероз вінцевих артерій, атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, остеохондроз, спондилоартроз, сколіоз грудопоперокового відділу хребта, остеопороз на ґрунті хвороби Крона, стійкий больовий синдром, виражене порушення опорно-рухової функції хребта і ходи, п`яткова шпора правої і лівої п`яткової кістки. Всі ці діагнози не мають жодного відношення до опіків. Позивачу на момент звернення до ВМКЦ ЗР вже було 79 років. З довідки про використані медикаменти та вироби медичного призначення, виданої позивачу з 8-ої клінічної лікарні, не можливо встановити, за який період він їх використав і чи були вони видані йому лікарнею. Зі змісту довідки не вбачається, які саме ліки придбав позивач за власні кошти, а які отримав від лікувального закладу. З інформації від КЗ JIOP «Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер» вбачається, що позивач приймав придбаний ним препарат ОСОБА_3 та змазував шкіру маззю Кловейт, однак немає ні діагнозу, ні рекомендацій чи рецептів лікаря, причино-наслідкового зв`язку між опіками та перебування у цьому лікувальному закладі. Так само у період з 20.05.2016 по 03.06.2016 позивач проходив лікування у КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю.Липи» з проблемами опорно-рухового апарату, з опікових ран, які були отримані 1.5 року назад, залишились лише опікові рубці. Немає копії листка призначень лікаря, які б стосувалися опікових ран. Також в 2016 році позивач продовжував працювати за основним місцем роботи в ДСНС України, про що свідчить його трудова книжка. Немає жодних обмежень і заборон стосовно праці позивача в цей період ні в медичних висновках, ні в доданих документах з місця праці, йому лише рекомендовано ортопедичне взуття. Додані до матеріалів справи товарні чеки на загальну суму 31703,65 грн. від ФОП ОСОБА_4 не можуть розглядатися як достовірний доказ, оскільки невідомо, чи дана фізична особа-підприємець має право займатися роздрібною торгівлею лікарських засобів, чи має право реалізації таких лікарських препаратів (відсутні відповідні ліцензії, сертифікати, дозволи тощо). Медичні препарати придбані у 2016 році на суму 15372,01 грн., медичні препарати придбані у 2017 році на суму 10366.32 грн. медичні препарати придбані у 2018 році на суму 3149,43 грн. не використовувались позивачем для лікування опікових ран чи їх наслідків, а для лікування захворювань шлунково-кишкового тракту, печінки, жовчного міхура, алергічних реакцій, опорно-рухового апарату, простудних та вірусних захворювань, запорів, а також приймалися як біологічні добавки. Щодо моральної шкоди, то документи з місця праці позивача жодним чином не свідчать про його моральні страждання чи інші не матеріальні втрати, оскільки в них не зазначаються недоліки чи відгуки про роботу позивача, а лише надається інформація про характер його праці. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють виникнення моральної шкоди. Підсумовуючи, вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, оскільки позивач отримав належну медичну допомогу у ВМКЦ ЗР згідно договору, претензій до якої не висловлював; займався самолікуванням, чи внаслідок інших дій отримав опіки, які не входять до посадових обов`язків працівників Центру; вчасно не звернувся за допомогою (14.02.2015), як було визначено в медичному висновку; подальше лікування в інших закладах охорони здоров`я жодним чином не пов`язане з опіками; більшість медичних препаратів не мають відношення до лікування місцевих ушкоджень (опіків); працював за основним місцем роботи ще протягом 2 (двох) років і звільнився за власним бажанням; моральна шкода та її розмір є необгрунтованими.

В інших заявах по суті спору представники відповідача додатково зазначили, що позивач не може ствердно вказати працівника, який завдав йому шкоди, а лише робить припущення, що це зробив медичний працівник (у форми необережності), хоча після операції перебував у свідомості й загальний наркоз до нього не застосувався під час операції. При цьому позивач вказує на недбале виконання своїх функціональних обов`язків медичними працівниками ВМКЦ ЗР, зокрема медичною сестрою, до виконання обов`язків якої входить проведення фізіотерапевтичних процедур відповідно до довідника кваліфікаційних характеристик професійних працівників (Наказ МОЗ №117 від 29.03.2002). Згідно вимог довідника медична сестра проводить свою професійну діяльність під керівництвом лікаря. Якщо медсестрою була виконана процедура без рекомендацій лікаря, то і відповідальність лежить виключно на ній, оскільки вона відступила від своїх обов`язків та проводила свою професійну діяльність без відома лікуючого лікаря. Відповідач не заперечує того факту, що позивач отримав опіки під час перебування в ВМКЦ ЗР, проте не з`ясовано за яких обставин та ким саме нанесено шкоду. Під час перебування позивача у ВМКЦ ЗР проводилось медичне лікування його опікових ран. Опіки з І-ІІ ступеня у позивача могли перерости в ІІІ-ІV ступінь внаслідок неякісного лікування опікових ран, нерегулярних перев`язок, інфікування ззовні. Згідно наданих позивачем медичних документів він після виписки 9 днів перебував вдома, і лише на 5 день звернувся до лікаря-хірурга поліклініки. На 6 день після виписки був на огляді в опіковому центрі. На 11 день після отриманих опіків його госпіталізували в опіковий Центр, а операції проведені через 13 та 20 днів, що може свідчити про неналежне лікування.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та інших заявах по суті спору.

Позовна заява надійшла до суду 21.02.2019. Ухвалою суду від 26.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позов, заперечення та письмові пояснення, представником позивача відповідь на відзив та письмові пояснення. Всі наявні у справі докази були надані сторонами або витребувані за їх клопотанням судом, за клопотанням сторін були допитані свідки.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (далі ВМКЦ ЗР) у період з 10.02.2015 по 13.02.2015 з діагнозом: гіперплазія передміхурової залози II стадії, хронічна затримка сечі. Хронічний цитопростатит, фаза нестійкої ремісії. Ішемічна хвороба серця: атеросклероз вінцевих артерій, атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, що підтверджується виписним епікризом ВМКЦ ЗР, історією хвороби № 1824 за 2015 рік, та 11.02.2015 у ВМКЦ ЗР йому була виконана операція трансуретальна резекція простати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В листі Департаменту конституційного, адміністративного та соціального законодавства управління соціального, трудового та гуманітарного законодавства Міністерства юстиції України від 20.06.2011 «Відповідальність медичних працівників» зазначається, що цивільно-правова відповідальність - це своєрідний засіб забезпечення захисту особистих немайнових прав (життя і здоров`я) пацієнтів при наданні медичної допомоги. Переважна більшість позовів, що пред`являються пацієнтами до закладів охорони здоров`я (у тому числі до фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, що займаються медичною практикою), є позовами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, спричиненого медичною допомогою неналежної якості. Відшкодування такої шкоди здійснюється відповідно до положень глави 82 ЦК України. Обов`язковою умовою відповідальності за заподіяння шкоди є причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності за шкоду здоров`ю необхідно, щоб така шкода була спричинена з вини заподіювача шкоди.Вина медичних працівників, як правило, виступає у формі необережності. Для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоду здоров`ю заподіювач шкоди повинен довести, що вона сталася не з його вини.

В післяопераційному періоді, а саме під час дії епідуральної анестезії позивачу було прикладено до зовнішньої сторони стопи грілку з гарячою водою, оскільки він скаржився на холод в нижніх кінцівках. Однак внаслідок недогляду працівників відповідача він отримав контактний опік ступеня обох стоп ніг. Факт отримання опіків саме у післяопераційному періоді у ВМКЦ ЗР підтверджується виписним епікризом ВМКЦ ЗР з історії хвороби № 1824 за 2015 рік.

Одночасно зазначена обставина підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідка ОСОБА_5 , яка перебувала поряд із ним в післяопераційний період, а також показаннями свідків лікуючого лікаря ОСОБА_6 та медсестри, яка здійснювала догляд за позивачем у післяопераційний період, ОСОБА_7 , з яких випливає, що позивач в післяопераційний період дійсно попросив у медичної сестри ОСОБА_7 грілку для обігріву, оскільки скаржився на холод в нижніх кінцівках. Останняотримала усний дозвіл від лікуючого лікаря ОСОБА_6 на проведення відповідної процедури, після чого з її слів у пристосованій кімнаті, де є гаряча вода і водяний термометр, у встановленому порядку заповнила грілку водою 60°С і передала таку для прикладення до ніг позивача. Доводи сторони відповідача з посиланням на показання свідка ОСОБА_7 , що остання безпосередньо не виконувала процедуру прикладання грілки до тіла позивача, а передала таку свідку ОСОБА_5 , яка й виконала відповідну медичну маніпуляцію, по-перше, не підтверджуються жодними іншими доказами у справі, а, по-друге, не спростовують того факту, що обов`язок проведення будь-яких медичних маніпуляцій, як і здійснення контрою за станом здоров`я позивача у післяопераційний період, в тому числі догляд за ним, покладається безпосередньо на працівників відповідача. Таким чином, факт отримання опіків позивачем внаслідок недогляду за ним працівників відповідача суд вважає підтвердженим.

При цьому суд враховує, що шкода була завдана позивачу саме у післяопераційному періоді, під час якого пацієнт потребує особливого догляду, обов`язок проведення якого покладається саме на медичних працівників, зокрема на медичних сестер, які доглядають за пацієнтом і до обов`язків яких належить проведення простих діагностичних, лікувальних і фізіотерапевтичних процедур (прикладення позивачу грілки з гарячою водою є фізіотерапевтичною процедурою, що підтверджується абзацом 2 п. 23 та 37 розділу «Фахівці» Довідника кваліфікаційних характеристик професійних працівників, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 № 117).

Доводи сторони відповідача щодо відсутності вини в діянні працівників ВМКЦ ЗР у спричиненні позивачу опіків III-IV ступеня обох стоп, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2018 від 08.05.2015, виданою Комунальною 8-ю міською клінічною лікарнею м. Львова, з посиланням на виписний епікриз ВМКЦ ЗР з історії хвороби № 1824 за 2015 рік, яким встановлено опіки І-ІІ ступеня, є безпідставними, як і доводи, що опіки у позивача з І-ІІ ступеня переросли в III-IV ступінь внаслідок неякісного лікування ним опікових ран. Такі припущення відповідачем у встановленому порядку не доведені визначеними у законі засобами доказування (зокрема, у спосіб заявлення перед судом клопотання про призначення у справі судово-медичної експертизи). При цьому в силу вимог ст. 1166 ЦК України обов`язок доказування обставини щодо відсутності вини в діянні його працівників покладається на відповідача як заподіювача шкоди внаслідок дій (бездіяльності) його працівників.

Натомість, на позивача покладається обов`язок доведення факту та розмірів спричиненої йому майнової та моральної шкоди. Такий обов`язок позивачем в повній мірі щодо всього обсягу заявлених позовних вимог у встановленому порядку не виконаний.

Так, суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 22015,85 грн., які були витрачені позивачем на придбання ліків під час лікування його у період з 22.02.2015 по 08.05.2015 у 8-ій МКЛ м. Львова з діагнозом контактний опік III-IV ступеня обох стоп. Зазначений діагноз перебуває у прямому причинному зв`язку зі шкодою здоров`ю позивача, спричиненою в результаті дій (бездіяльності) працівників відповідача, а відтак виписані згідно із довідкою медикаменти були призначені для лікування саме контактних опіків, й були придбані позивачем за власний кошт, що підтверджується змістом довідки та копіями розрахункових документів долучених до позову.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», додаткові витрати потерпілих (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи) підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі cт. 455 ЦК.

Таким чином, в решті позовних вимог про відшкодування майнової шкоди позов задоволенню не підлягає, оскільки такий не доведений позивачем визначеними у законі засобами доказування, зокрема, у спосіб заявлення перед судом клопотання про призначення у справі судово-медичної експертизи, хоч зазначене право роз`яснювалось стороні позивача судом. Так, не доведеною є обставина, що подальше лікування позивача в інших закладах охорони здоров`я (після його лікування у період з 22.02.2015 по 08.05.2015 у 8-ій МКЛ м. Львова) безпосередньо пов`язано (та в якій мірі) з отриманими ним у ВМКЦ ЗР опіками. Також не доведеною є обставина, що придбані ним в цей період та в період перебування на амбулаторному лікуванні з приводу різних захворювань медичні препарати мають безпосереднє відношення (та в якій мірі) до місцевих ушкоджень (опіків), отриманих ним у ВМКЦ ЗР. Зокрема, надані позивачем відповіді на адвокатські запити та розрахункові документи за вказані періоди (після 08.05.2015) містять інформацію про лікування позивача від захворювань, які були у нього до моменту поступлення у Військово-медичний клінічний центр Західного регіону, та не мають жодного відношення до опікових ран (розповсюджений дерматит, холецистит, коліт, ішемічна хвороба серця, атеросклероз вінцевих артерій, атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, остеохондроз, спондилоартроз, сколіоз грудопоперокового відділу хребта, остеопороз на ґрунті хвороби Крона, стійкий больовий синдром, виражене порушення опорно-рухової функції хребта і ходи, п`яткова шпора правої і лівої п`яткової кістки), й не містять інформації щодо рекомендацій, рецептів лікаря та наявності причино-наслідкового зв`язку між опіками та перебуванням у вказаних лікувальних закладах, та придбанням зазначених медичних препаратів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що позивачем доведено факт спричинення йому моральної шкоди з вини працівників відповідача, яка виразилась, як безспірно встановлено, у фізичному болі та моральних стражданнях, отриманих внаслідок ушкодження його здоров`я спричиненого опіками обох стоп ніг, необхідності проведення курсу лікування у зв`язку з цим, а також внаслідок ускладнень, пов`язаних зі змінами в організації його звичного ритму та способу життя через обмеження можливостей нормально пересуватись протягом тривалого часу. Визначаючи розмір грошового відшкодування, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, та інші обставини, які мають істотне значення, зокрема, те, що до суду позивач звернувся через тривалий час після факту заподіяння йому майнової та моральної шкоди, й зверненню до суду не передували спроби досудового врегулювання спору з відповідачем, що виключило можливість останнього добровільно відшкодувати спричинену позивачу майнову та моральну шкоду, а тому вважає за доцільне визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.

Інші доводи сторін та їх представників, наведені у заявах по суті спору, не спростовують зазначених вище висновків суду. Також із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в частині задоволених позовних вимог немайнового та майнового характеру, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 264, 265, 281, 282 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168, 1172 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Військово-медичного клінічного центру Західного регіону на користь ОСОБА_1 22015 (двадцять дві тисячі п`ятнадцять) грн. 85 (вісімдесят п`ять) коп. відшкодування майнової шкоди та 30000 (тридцять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військово-медичного клінічного центру Західного регіону на користь держави 646,84 грн. судового збору.

Повний текст рішення суду складено і підписано 02.12.2020.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через місцевий суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Військово-медичний клінічний центр Західного регіону, , 79010, м. Львів, вул. Личаківська, 26.

Суддя Мармаш В. Я.