Постанова

Іменем України

19 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 303/4368/16

провадження № 61-20320св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Мукачівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2016 року у складі судді Заболотного А. М. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Куштана Б. П., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Мукачівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - Мукачівський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області), про захист права власності шляхом звільнення майна з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2014 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 24 травня 2007 року № 0 у розмірі 41 188,54 доларів США, що в еквіваленті 329 219,99 грн, звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі її у власність ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки, укладеного 24 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 .

На підставі цього рішення 11 травня 2016 року державним реєстратором зареєстровано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану вище квартиру.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 травня 2016 року № 59220097 щодо реєстрації майнових прав і обтяжень стосовно квартири

АДРЕСА_1 ПАТ «Дельта Банк» стало відомо, що постановою Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 11 червня 2009 року накладено арешт на вказану квартиру та оголошено заборону її відчуження.

Вважає, що ОСОБА_1 як іпотекодавець не вжила необхідних заходів для належного збереження предмета іпотеки від вимог інших осіб.

Враховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» просило суд зняти арешт з об`єкта житлової нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , накладений постановою Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 11 червня 2009 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем за пред`явленою вимогою повинна бути особа, в інтересах якої був накладений арешт на спірне майно.

Позивач звернувся до суду з позовом до неналежного відповідача, тому позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» відхилено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Арешт на майно позивача було накладено на підставі ухвали про забезпечення позову у справі № 2-1090 за заявою стягувача Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») та в його інтересах, тому позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що ОСОБА_1 як іпотекодавець була одноосібним власником предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 . Право власності на предмет іпотеки зареєстровано за ПАТ «Дельта Банк» на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2014 року, а тому банк як новий власник вправі захистити свої майнові права шляхом звернення до суду з відповідним позовом до боржника.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу відповідач та третя особа до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 10 травня 2017 року і витребувано із Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області цивільну справу № 303/4368/16.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Мукачівський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, про захист права власності шляхом звільнення майна з-під арешту призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2014 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та усунення перешкод у здійсненні права власності. У рахунок погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договором від 24 травня 2007 року № 0 у розмірі 41 188,54 доларів США, що в еквіваленті 329 219,99 грн, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі її у власність ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки від 24 травня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 (а. с. 4-5).

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Кондрою Л. В. 11 травня 2016 року зареєстровано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру (а. с. 6).

Відповідно до Інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17 травня 2016 року № 59220097 відомо, що постановою Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 11 червня 2009 року АЕ № 11-377 встановлено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Власником майна зазначено ОСОБА_2 ; особа, в інтересах якої встановлено обтяження, не зазначена; обтяження зареєстровано 11 червня 2009 року, реєстраційний номер обтяження 8794266, відомості про державну реєстрацію обтяження 17 травня 2016 року перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження в цьому реєстрі 14531564 (а. с. 6-8).

Аналогічна інформація встановлена судом апеляційної інстанції на момент апеляційного розгляду справи з Інформаційних довідок від 21 березня 2017 року № 82964774, 82965543 і 82966245 із відповідних державних реєстрів.

Листом від 05 травня 2017 року Мукачівський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області повідомив апеляційний суд, що постанова від 11 червня 2009 року АЕ № 11-377 про арешт нерухомого майна була винесена державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 12493977 із виконання ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2008 року про забезпечення позову ПАТ «ВТБ Банк» у справі № 2-1090, згідно із якою накладено арешт на майно, що належить відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Виконавче провадження закінчено 30 червня 2009 року виконанням ухвали суду; провадження знищено за спливом терміну зберігання.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набуття чинності Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року

№ 1404-VIII «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час пред`явлення позову, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачами у цій категорії справ є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі

№ 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Отже, за змістом наведених правових норм та правових позицій Великої Палати Верховного Суду у випадку звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) належним відповідачем у такій справі має бути особа, в інтересах якої накладено арешт.

Крім того, згідно з листом від 05 травня 2017 року Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області боржником у виконавчому провадженні та власником майна, щодо якого позивачем ставиться питання про звільнення з-під арешту, значився ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» зазначило відповідачем ОСОБА_1 , однак вирішення справи без залучення до участі в ній ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 , які мають бути відповідачами у такій справі, є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України, оскільки в такому випадку суд вирішує питання про права і обов`язки осіб, які не беруть участі у справі.

З урахуванням наведеного висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову з підстав незалучення до участі у справі ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 є правильним.

Аргументи заявника про порушення його прав як власника, захист яких гарантовано статтею 41 Конституції України, безпідставні, так як арешт на спірне майно було накладено державним виконавцем відповідно до вимог законодавства України в межах виконання ухвали про забезпечення позову.

Таким чином, доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк