Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сузіря», Державної організації «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», про визнання договорів участі у ФФБ недійсними, відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, інфляційних збитків та повернення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2012 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Київ", ТОВ "Сузір`я", про визнання договорів участі у ФФБ недійсними, відшкодування інвестиційних втрат, інфляційних втрат, відсотків та моральної шкоди.

Свої мотивував тим, що 08.02.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва №18/2008, за яким об`єктом інвестування є квартира АДРЕСА_1 . Загальна вартість об`єкта інвестування на момент підписання договору становила 417 101,72 грн.

Запланована дата введення об`єктів в експлуатацію - червень 2008 року. Додатковою угодою №1 до договору №18/2008 було погоджено, що ціна об`єкта інвестування збільшується до 452 003,90 грн. Запланована дата введення об`єктів інвестування в експлуатацію - вересень 2008 року. Забудовником відповідно до договору про організацію спорудження об`єкта будівництва від 20.04.2007 року укладеного між АКБ «Київ» і ТОВ «Сузір`я» є ТОВ «Сузір`я». Однак, обєкт не було здано в експлуатацію до дати, вказаної в договорі. Оскільки відповідачі не виконали свого обов`язку щодо будівництва та передачі квартири позивачу, а також не повернули зазначені кошти, позивач просив суд визнати недійсним вказаний договір про участь у фонді фінансування будівництва, стягнути солідарно з банка та товариств на його користь суму, що складає загальну вартість закріплених вимірних одиниць об`єкта інвестування в розмірі 670 040,25 грн., стягнути солідарно з відповідачів на його користь понесені інфляційні втрати в розмірі 161 655,17 грн. та 3% річних від простроченої суми 78 091,81 грн. Також просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 10 000,00 грн. завданої моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2014 року, позов задоволено частково. Розірвано договір. Стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» на користь ОСОБА_1 суму, що складає загальну вартість закріплених вимірних одиниць об`єкта інвестування в розмірі 468 008,75 грн.; стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» на користь ОСОБА_1 понесені інфляційні втрати в розмірі 126 759,80 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 66 700,86 грн.; стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» на користь держави 3441 грн. судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.

03.07.2014 року апеляційний суд Закарпатської області ухвалив нове рішення по суті заявлених вимог. Позов задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02.04.2014 року в частині стягнення з «Акціонерного комерційного банку «Київ» на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми в розмірі 66 700,86 грн. скасувати і в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2014 року, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03.07.2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, позовні вимоги неодноразово зменшувались та збільшувались та остаточно просив суд винести рішення, яким розірвати Договір про участь у Фонді фінансування будівництва №18/2008 від 08.02.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Київ», стягнути солідарно з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ», ТОВ «Сузіря», ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 , суму що складає загальну вартість закріплених вимірних одиниць об`єкта інвестування в розмірі 468 008,75 грн., стягнути солідарно з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ», ТОВ «Сузіря», ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 понесені інфляційні втрати за період з 17.01.2009 року по 31.07.2015 року в розмірі 577 971,73 та 3% річних від простроченої суми за період з 17.01.2009 року по 31.08.2015 року в розмірі 93 088,86 грн., стягнути солідарно з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ», ТОВ «Сузіря», ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. завданої моральної шкоди, а також стягнути солідарно з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ», ТОВ «Сузіря», ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В ході розгляду справи представником ТОВ «Сузір`я» подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у ТОВ «Сузір`я» відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем щодо повернення коштів, вкладених у ФФБ, оскільки, на його думку, в даному випадку слід чітко розмежовувати відносини між довірителем (позивачем) та управителем (ПАТ «АКБ «Київ»), з одного боку, та між управителем та забудовником (ТОВ «Сузір`я»), з другого боку. Оскільки, у ТОВ «Сузір`я» відсутні договірні відносини з позивачем, що підтверджується договором про участь у ФФБ, який укладено суто між позивачем та ПАТ «АКБ «Київ», просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Також додав, що вимоги позивача про стягнення 3 % річних та суми понесених інфляційних втрат не відповідають закону, оскільки в даному випадку між сторонами виникли правовідносини з приводу інвестиційної діяльності, а не з грошових зобов`язань, а тому вважає, що відсутні підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України. Крім того, представником ТОВ «Сузір`я» заперечується позовні вимоги, зокрема з мотивів спливу строку позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи наявна заява представника позивача - адвоката Машика В.В. про розгляд справи у їх відсутності, просить задоволити позовні вимоги.

Представники ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» та Державної організації «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України.

Представник ТОВ «Сузіря» в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи наявна заява адвоката Олійник Р.Б. про розгляд справи у його відсутності та просив відмовити у задоволенні позову.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи наявна заява представника - Артимич М.М. про розгляд справи у його відсутності та просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно дост. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Встановлено, що 08.02.2008 року між ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_1 було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва, згідно з яким довіритель в довірче управління передав управителю грошові кошти, а управитель створив Фонд фінансування будівництва виду А, об`єктом інвестування якого є квартира АДРЕСА_1 . Запланована дата введення об`єктів інвестування в експлуатацію - червень 2008 року.

Додатковою угодою №1 від 28.03.2008 року до договору №18/2008 було погоджено, що ціна об`єкта інвестування збільшується до 452003,90 грн. Запланована дата введення об`єктів інвестування в експлуатацію - вересень 2008 року.

Забудовником відповідно до договору про організацію спорудження об`єкта будівництва від 20 квітня 2007 року укладеного між АКБ «Київ» і ТОВ «Сузір`я» є ТОВ «Сузір`я».

29.05.2008 року позивачу видано свідоцтво про участь у Фонді фінансування будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудованими нежилими приміщеннями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно вказаного свідоцтва, кількість квадратних метрів загальної площі, що позивач проінвестував у вказане будівництво становить 81,66 кв.м., що складає 87,73% об`єкта інвестування.

Оскільки об`єкт не було здано в експлуатацію до дати вказаної в договорі, то ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «АКБ «Київ» із заявою від 03.12.2008 року про вихід з ФФБ та повернення коштів. (Т.1 а.с. 66).

Загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами визначено Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

Відповідно до ст. 12 Закону управитель для кожного ФФБ розробляє й затверджує Правила ФФБ та інші необхідні внутрішні документи, що регламентують функціонування цього ФФБ. Правила ФФБ є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами цієї системи фінансування будівництва житла.

Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя та інші умови функціонування ФФБ.

Правила фонду мають передбачати обмеження права довірчої власності управителя ФФБ, встановлені установником управління майном у договорі управління майном, які визначають зобов`язання управителя виконувати встановлені цими Правилами процедури щодо забезпечення можливості отримання довірителем, на умовах Правил ФФБ та договору управління майном, коштів з ФФБ на вимогу довірителя в разі його відмови від участі у фонді.

Статтею 13 Закону передбачено, що система функціонування ФФБ передбачає: можливість дострокового припинення управління майном за ініціативою довірителя, відкріплення від нього об`єкта інвестування, повернення довірителю коштів у розмірі та у порядку, визначених Правилами ФФБ, внаслідок зменшення обсягу підтвердженого замовлення на будівництво; здійснення управителем ФФБ контролю за цільовим використанням забудовником спрямованих на будівництво коштів; здійснення управителем ФФБ контролю за виконанням забудовником своїх зобов`язань за договором.

Управитель ФФБ при здійсненні управління ФФБ: несе зобов`язання перед довірителями ФФБ у межах договору про участь у ФФБ.

Відповідні правила Фонду фінансування будівництва виду А затверджені рішенням Правління АКБ «Київ» від 21.03.2007 року.

Згідно з п.5.4.1. Правил ФФБ довіритель має право за власною ініціативою до дати підписання державною комісією акту введення обєкта будівництва в експлуатацію достроково припинити управління коштами, відмовитись від участі в ФФБ шляхом розірвання договору про участь у ФФБ та отримати з ФФБ суму коштів, розраховану відповідно до п.5.4.4. Правил ФФБ.

Пунктом 5.4.4. Правил ФФБ передбачено, що сума коштів, що підлягає поверненню Довірителю, визначається Управителем виходячи з ціни вимірної одиниці цього обєкта інвестування встановленої Забудовником на день надання заяви про вихід із ФФБ.

Аналогічне право Довірителя закріплене в п.2.2.2. Договорі про участь у ФФБ №18/2008.

Таким чином ОСОБА_1 вправі ставити питання про повернення йому загальної вартості закріплених вимірних одиниць обєкта інвестування за договором №18/2008.

Зокрема згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Однак, в даному випадку ні договором №18/2008, ні законодавством, яке регулює спірні правовідносини не передбачена можливість виникнення солідарного обовязку щодо повернення довірителю коштів вартості закріплених вимірних одиниць обєкта інвестування, а відтак вимога ОСОБА_1 про солідарне стягнення є безпідставною.

При цьому, суд вважає, що ПАТ АБ «Укргазбанк» є неналежним відповідачем по даній справі, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою КМ України №61 від 11.02.2015 року установлено, що держава в особі ПАТ АБ «Укргазбанк» бере участь у виведенні ПАТ «АКБ «Київ» з ринку шляхом придбання його активів та зобовязань у разі віднесення Національним банком ПАТ «АКБ «Київ» до категорії неплатоспроможних. Погоджено наказ міністерства фінансів від 10.02.2015 року №33 «Про затвердження завдання на голосування представникам держави на засіданні наглядової ради ПАТ АБ «Укргазбанк».

24.02.2015 року Національним банком України прийнято рішення про визнання ПАТ «АКБ «Київ» неплатоспроможним та введення в ньому тимчасової адміністрації.

19.06.2015 року між ПАТ «АКБ «Київ» та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено договір про передачу приймаючому банку активів і зобовязань неплатоспроможного банку. Згідно п.1.1.2. вказаного договору ПАТ АБ «Укргазбанк» прийняв зобовязання ПАТ «АКБ «Київ», перелік яких визначено у: реєстрі господарських договорів; реєстрі залишків за господарськими договорами; реєстрі договорів з вкладниками фізичними особами; реєстрі договорів з вкладниками юридичними особами; реєстрі договорів за зобовязаннями перед НБУ; реєстрі арештів; реєстрі пасивних рахунків; реєстрі історії діючих юридичних осіб, ФОП та фізичних осіб. Тобто зобовязання, які випливають з договорів з довірителями ФФБ виду А не входять до вказаного переліку, а відтак і не були передані в якості пасивів до ПАТ АБ «Укргазбанк».

Зазначене узгоджується з ч.2 ст. 23 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (в редакції на момент прийняття рішення про ліквідацію ПАТ «АКБ «Київ»), згідно якої в разі ліквідації управителя ФФБ кошти на рахунку ФФБ не включаються до ліквідаційної маси управителя ФФБ і спрямовуються виключно на задоволення вимог довірителів до управителя ФФБ згідно з Правилами ФФБ. Частиною 1 вказаної норми передбачений спеціальний порядок заміни управителя ФФБ, який у відношенні до ПАТ АБ «Укргазбанк» дотриманий не був.

Таким чином відсутні підстави стверджувати, що ПАТ АБ «Укргазбанк» є правонаступником ПАТ «АКБ «Київ» стосовно зобов`язання, яке випливає з договору про участь у ФФБ №18/2008, а відтак у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ АБ «Укргазбанк» слід відмовити.

Стосовно відповідача ПАТ «АКБ «Київ», суд вважає, що саме з нього, як з управителя ФФБ, підлягає стягненню сума вартості закріплених вимірних одиниць обєкта інвестування, що узгоджується з п.п.9) п.2.1.1. договору про участь у ФФБ.

При цьому не береться до уваги судом посилання ПАТ «АКБ «Київ» на те, що виплата коштів не може здійснюватися за рахунок іншого ФФБ або власного майна управителя з наступних підстав.

Так, згідно з ч.4 ст. 17 Закону, повернення коштів довірителю ФФБ не може здійснюватися за рахунок іншого ФФБ або власного майна банку. Аналогічна умова міститься у п.5.4.4. Правил.

Однак суд вважає, що ч.4 ст. 17 Закону регулює лише порядок повернення коштів, шляхом визначення майна за рахунок якого це не може відбуватися. Разом з тим така норма не є звільненням від відповідальності та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Фактично питання стосовно визначення складу майна за рахунок якого повинно виконуватися судове рішення вирішується вже на стадії його виконання, а відтак не має правового значення при вирішенні справи судом по суті.

Також відхиляється судом посилання ПАТ «АКБ «Київ» на те, що відповідальність повинен нести забудовник зважаючи на наступне.

Дійсно, у відповідності до ч.2 ст. 17 Закону у разі дострокового припинення управління майном та зменшення обсягу підтвердженого замовлення на будівництво забудовник, на вимогу управителя ФФБ, зобов`язаний у визначений Правилами ФФБ строк перерахувати на рахунок ФФБ кошти для подальшого повернення довірителю.

Крім того, з п. 5.4.2 Правил ФФБ виду А вбачається, що у разі дострокового припинення управління коштами з ініціативи Довірителя або з інших підстав, передбачених Правилами ФФБ, та відповідного зменшення обсягу підтвердженого замовлення на будівництво, Забудовник на вимогу Управителя зобов`язаний протягом 20 днів з дня отримання відповідного повідомлення перерахувати на рахунок ФФБ кошти для подальшого повернення Довірителю.

Разом з тим, слід враховувати, що статтею 18 Закону визначено контроль управителя ФФБ за виконанням зобовязань за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника.

Зокрема, у разі виявлення управителем ризику порушень умов договору управитель має право припинити фінансування будівництва, вимагати розірвання договору, повернення забудовником усіх спрямованих на фінансування будівництва цього об`єкта коштів, перерахування на рахунок ФФБ коштів, необхідних для розрахунків з довірителями відповідно до умов статті 17 цього Закону, що виходять із ФФБ у зв`язку із розірванням договору, а також здійснювати інші заходи щодо виконання забудовником своїх зобов`язань за договором, визначені цим Законом.

Забудовник зобов`язаний на вимогу управителя протягом строку, визначеного в договорі, повернути грошові кошти на рахунок ФФБ або уступити майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, управителю з додержанням вимог статті 10 цього Закону, якщо інше не передбачене договором.

Аналізуючи вказані норми та враховуючи приписи статті 13 Закону, згідно яких на управителя покладено обовязок здійснювати контроль за виконанням забудовником своїх зобов`язань можна дійти висновку, що управитель не несе відповідальності за виплату коштів довірителю за відсутності коштів на оперативному рахунку лише в разі якщо управитель ФФБ вжив всіх необхідних заходів щодо забезпечення можливості отримання довірителем коштів за рахунок забудовника.

Як вбачається з матеріалів справи листами від 21.03.2012 №25-2/899, від 16.05.2012 року №16-02/2/1478 та від 17.01.2013 року №16-01/103 року ПАТ «АКБ «Київ» звертався до ТзОВ «Сузіря» з вимогами про перерахування коштів для їх наступного повернення довірителям у списку яких був і ОСОБА_1 . Однак, суд вважає, що самі по собі такі листи за відсутності з боку управителя якихось реальних примусових дій спрямованих на повернення коштів не може вважатися вжиттям ним всіх необхідних заходів та належним виконанням управителем своїх обовязків щодо контролю за забудовником.

Також з матеріалів справи вбачається, що у 2012 року прокурором Голосіївського району м.Києва в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України та ПАТ «АКБ «Київ» предявлено позов до ТзОВ «Сузіря» про розірвання договору про організацію спорудження обєкта будівництва та зобовязання повернути кошти в сумі 3 586 757,45 грн.

Дана справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.09.2014 року позовну вимогу про зобов`язання повернути кошти задоволено частково. Зобовязано ТОВ «Сузір`я» перерахувати на рахунок ПАТ «АКБ «Київ» 1 217 029,80 грн. Вказане судове рішення залишено без змін постпановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 року та постновою ВГСУ від 16.03.2015 року.

З вказаних судових рішень господарських судів вбачається, що вимога про зобовязання повернути коштів стосувалася саме необхідності здійснення управителем розрахунку з довірителями. До загальної суми вимог входили й вимоги щодо ОСОБА_2 по договору №18/2008. Також з даних судових рішень вбачається, що стосовно вимог ПАТ «АКБ «Київ» про повернення забудовником коштів для розрахунку з ОСОБА_2 по договору, господарськими судами відмовлено в задоволенні такої вимоги через пропуск позивачем строку позовної давності.

Суд вважає, що звернення управителя фонду ФФБ (прокурора в інтересах управителя) з пропуском строку позовної давності також не може розцінюватися як вжиття ним всіх належних заходів спрямованих на повернення коштів. Таким чином внаслідок недобросовісних та неналежних дій банку ОСОБА_2 не має можливості захистити своє право в інший спосіб ніж предявивши позов до Банку, а оскільки останнім порушено свої зобовязання за договорами про участь у ФФБ і жодним чином не спростовано презумпцію вини встановлену ч.2 ст. 614 ЦК України, то відповідальність за повернення таких коштів слід покласти саме на управителя - ПАТ «АКБ «Київ».

За таких обставин з ПАТ «АКБ «Київ» підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 сума вартості закріплених вимірних одиниць обєкта інвестування за договором №12/2008 в розмірі 468 008,75 грн.

Що стосується самого Договору про участь у Фонді фінансування будівництва №18/2008 від 08.02.2008 року, що укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ», то такий підлягає розірванню.

Також суд вважає обґрунтованими й вимоги ОСОБА_2 про стягнення, сум передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Згідно даної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням.

Таким чином, правовідношення, в якому управитель зобовязаний повернути грошові кошти (сплатити) довірителю, а довіритель має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

Відповідного висновку (щодо поняття грошового зобовязання) дійшов ВСУ у своїй Постанові №6-68цс12 від 20.06.2012 року.

Позивачем надано повний та розгорнутий розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який здійснено у відповідності до чинного законодавства (враховано всі індекси інфляції оприлюднені в газетах «Урядовий курєр» за відповідні періоди). Правильність даного розрахунку відповідачами не оспорюється по суті й такий не викликає сумнівів у суду, а відтак береться до уваги.

З таких обставин з ПАТ «АКБ «Київ» також підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 577 971,73 грн. та 3% річних в розмірі 93 088,86 грн.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Однак ні договором №18/2008, ні чинним законодавством не передбачена відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди через неповернення довірителю коштів при розірванні договору про участь у ФФБ.

Таким чином, вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Стосовно строків позовної давності, на необхідності застосування яких заявляли відповідачі, суд констатує наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу Українивизначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 Цивільного кодексу Українивизначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_1 звернувся до управителя з вимогами про розірвання договору та повернення йому коштів 03.12.2008 року. Згідно умов договору такі гроші повинні були бути повернені на протязі 30 банківський днів, тобто до 16.01.2009 року і саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності.

Позов ОСОБА_1 предявлено 04.12.2012 року (згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду).

Статтею 263 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується

З матеріалів справи вбачається, що постановою Правління НБУ від 06.02.2009 року №53 призначено в ПАТ «АКБ «Київ» тимчасову адміністрацію та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів на період 09.02.2009 року до 09.08.2009 року. Постановою Правління НБУ від 06.08.2009 року №465 продовжено мораторій на задоволення вимог кредиторів ПАТ «АКБ «Київ» з 10.08.2009 року до 09.02.2010 року. Однак Постановою Правління НБУ від 15.09.2009 року №554 припинено тимчасову адміністрацію в банку та відмінено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 18.09.2009 року.

За таких обставин, суд вважає, що на період з 09.02.2009 року по 18.09.2009 року діяв мораторій на час якого строк позовної давності зупинився.

Однак враховуючи приписи ст.ст. 257, 263 ЦК України строк позовної давності сплив 27.08.2012 року.

Узагальнюючи наведене, суд вважає, що строк позовної давності ОСОБА_1 пропущено. Тривалість такого пропуску становить майже три місяці.

Однак, згідно ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом досліджено, що представник позивача, після заявлення відповідачами клопотань про застосування наслідків спливу строків позовної давності, просив суд за необхідності такий строк поновити та захистити порушене право.

Як уже було вищесказано в ПАТ «АКБ «Київ» було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів на період 09.02.2009 року до 09.08.2009 року, який в подальшому було продовжено до 09.02.2010 року. Ці обставини були відомі позивачу так як описані ним в самій позовній заяві. З пояснень позивача вбачається, що посилаючись на даний мораторій, ПАТ «АКБ «Київ» обґрунтовував тимчасову неможливість повернення коштів. При цьому матеріали справи не свідчать про те, що ОСОБА_1 знав чи повинен був знати про скасування такого мораторію з 18.09.2010 року. Про таке скасування відповідачами було вказано лише у заявах про застування строків позовної давності, після чого позивач відразу попросив строк поновити за необхідності. Тобто, ОСОБА_1 мав всі обґрунтовані підставі вважати, що мораторій на задоволення вимог кредиторів діяв до 09.02.2010 року, а відтак звертаючись до суду із позовом у грудні 2012 року міг небезпідставно вважати, що строк позовної давності ним ще не пропущено.

Отже дії ОСОБА_1 у спірних правовідносинах ґрунтувалися на законі та умовах договору, а звертаючись до суду з даним позовом такий добросовісно помилявся щодо не пропущення ним строків позовної давності.

Враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропущення позовної давності та захистити порушене право ОСОБА_1 .

Беручи до уваги навдені вище встановлені судом фактичні обставини справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що пред`явлений ОСОБА_1 позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 13, 23, 256, 257, 261, 267, 541, 655, 656, 658 ЦК України, Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», суд, -

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності.

Позовну заяву ОСОБА_1 - задоволити частково.

Договір про участь у Фонді фінансування будівництва №18/2008 від 08.02.2008 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» - розірвати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Київ (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 16-22, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) загальну вартість закріплених вимірних одиниць об`єкта інвестування в розмірі 468 008,75 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Київ (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 16-22, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) інфляційні втрати, за період з 17.01.2009 року по 31.07.2015 року, в розмірі 577 971,73 та 3% річних, за період 17.01.2009 року по 31.08.2015 року, в розмірі 93 088,86 грн..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Київ (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 16-22, ) на користь держави судовий збір в розмірі 2522,4 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 06.03.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М.Малюк