Справа № 455/1485/19
Провадження № 2/455/352/2020
РІШЕННЯ
Іменем України
06 березня 2020 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/1485/19 за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,

В С Т А Н О В И В:

04.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, посилаючись на те, що вона є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права», народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Кобло Старосамбірського району Львівської області. 16.11.1985 року одружилася з громадянином України ОСОБА_2 , 1963 року народження, від шлюбу з яким, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .

Відповідно до контракту про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України від 11.06.2014 року, її син взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України та проходив її у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія слюсара ремонтного взводу, ремонтної роти. Крім того, брав участь у бойових діях, у забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей. Згідно розпорядження начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України №2/1245 від 30.06.2014 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №128 від 01.07.2014 року вибув у зону проведення бойових дій, у забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України для виконання сумісних завдань при розмінуванні населених пунктів Луганської області.

За даними акта №787 про загибель військовослужбовця від 30.09.2014 року встановлено, що 11.07.2014 року підрозділ військової частини НОМЕР_2 , до складу якого входив солдат ОСОБА_3 , отримав бойове завдання щодо керування спеціальною машиною БРДМ 2рх під час виконання заходів з розмінування визначених територій. З ризиком для життя солдат ОСОБА_3 , намагаючись врятувати спеціальну машину БРДМ 2рх з метою виведення її з зони обстрілу, отримав смертельне ураження осколком мінометної міни. Під час евакуації від отриманого поранення військовослужбовець помер. Ці та інші обставини не підлягають доказуванню, оскільки встановлені рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.06.2019 року у справі №455/206/19. Зокрема, рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.06.2019 року, яке не оскаржувалося з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні обов`язку військової служби 11.07.2014 року в районі н.п. Зеленопілля Свердловського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Отже, внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської області було порушено невід`ємне право на життя її сина, ОСОБА_3 , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, а тому не підлягають доказуванню.

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року), які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974 року.

В результаті зазначених подій їй було завдано значної моральної шкоди. Порушивши основоположні права і свободи людини, а саме, позбавивши життя її сина, ОСОБА_3 , Російська Федерація завдала їй тяжких моральних страждань, грубо порушила її право на повагу до сімейного життя. Внаслідок втрати сина, ОСОБА_3 , який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також, з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, вона відчуває безперервні, невгамовні душевні болі та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування. Через смерть сина втратила сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває страждання від втрати рідної людини, що не дає можливості нормально спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя, так як постійно знаходиться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями.

Безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого їй завдана моральна шкода, є Російська Федерація, її Збройні Сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та мають на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих.

Просить стягнути з Російської Федерації на її користь моральну шкоду у розмірі 1671600.00 гривень, що є еквівалентом 60000.00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 31.01.2020 року подала в канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Представник Російської Федерації до суду не з`явився, через Посольство вказаної держави був повідомлений належним чином про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили (а.с.192).

А тому, при таких обставинах, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України (а.с.16-20) та є матір`ю ОСОБА_3 (а.с.21).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кобло Старосамбірського району Львівської області, батьком його є ОСОБА_2 (а.с.21).

Відповідно до контракту про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України від 11.06.2014 року ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України та проходив її у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія слюсаря ремонтного взводу, ремонтної роти (а.с.22-25).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 16.07.2014 року відомо, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 23 роки в районі населеного пункту Зеленопілля Свердловського району Луганської області (а.с.30).

Відповідно до довідки №28 від 16.05.2019 року, виданої Старосамбірським районним військовим комісаріатом, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , приймав участь в бойових діях в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. Загинув 11.07.2014 року в результаті проникаючого осколкового поранення у бойових діях. Смерть, пов`язана з отриманим пораненням при виконанні службових обов`язків (а.с.187).

З акту №787 про загибель військовослужбовця ОСОБА_3 , затвердженого ТВО командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 30.09.2014 року, відомо, що відповідно до розпорядження начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України №2/1245 від 30.06.2014 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №128 від 01.07.2014 року, ОСОБА_3 вибув в зону проведення антитерористичної операції (надалі - АТО) для виконання сумісних завдань з розмінування населених пунктів Луганської області. 11.07.2014 року підрозділ військової частини НОМЕР_2 , до складу якого входив солдат ОСОБА_3 , отримав бойове завдання щодо керування спеціальною машиною БРДМ-2рх під час виконання заходів з розмінування визначених територій. З ризиком для життя солдат ОСОБА_3 , намагаючись врятувати спеціальну машину БРДМ-2рх, з метою виведення її з зони обстрілу, отримав смертельне ураження осколком мінометної міни. Під час евакуації від отриманого поранення військовослужбовець помер. У подальшому тіло загиблого було перевезено до м. Дніпропетровськ. Так, загибель військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_3 сталася під час виконання ним службових обов`язків в зоні проведення антитерористичної операції (АТО) в ході виконання сумісних завдань з розмінування населених пунктів Луганської області. Загибель солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 сталася під час виконання дій, що входять до обов`язків військової служби. Причини загибелі: смерть настала внаслідок ураження осколком мінометної міни під час виведення БРДМ-2рх з зони обстрілу (а.с.26-28).

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.06.2019 року у справі №455/206/19 було встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконані обов`язку військової служби 11.07.2014 року в районі населеного пункту Зеленопілля Свердловського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (а.с.180-183).

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В силу ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.4 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України, в тому числі і в районі населеного пункту Зеленопілля Свердловського району Луганської області, де загинув син позивачки.

Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

З матеріалів справи вбачається, також встановлено судом, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації загинув син позивачки, що завдало їй значної моральної шкоди, що виражається в основному - це втратою в її житті рідної людини, що не дає можливості нормально спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, оскільки постійно знаходиться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1,2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01.08.1975 року, договори укладені між Україною та Росією в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому є, на переконання суду, державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачці моральної шкоди, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах «Хачукаевы против России» (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), «Сагаева и Другие против России» (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), «Исламова против России» (Islamova v. Russia (30/04/2015)), «Султыгов и Другие против России» (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)).

Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, істотних порушень її прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також душевного болю від втрати рідної дитини, почуття безпорадності, яку вона відчуває роками через втрату сина, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачці моральної шкоди в сумі по 1 671 600 гривень, що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 60 000 Євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Частиною ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача у завданні їй моральної шкоди через загибель її сина внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 .

Оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору при поданні позовних вимог, суд вважає, що слід стягнути судовий збір з відповідача у дохід держави у розмірі 10510,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 22, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, - задовольнити.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , моральну шкоду у розмірі 1 671 600, 00 (один мільйон шістсот сімдесят одну тисячу шістсот) гривень, що є еквівалентом 60000,00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову.

Стягнути з держави Російська Федерація (місцезнаходження: Посольство Російської Федерації в Україні: 03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, №27) на користь держави Україна судовий збір у розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України через Старосамбірський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Л.Й.Ніточко