Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2764/18 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА
04 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 286/2764/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08 січня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. в м. Овручі,
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в кінцевій редакції якого просила:
зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні нею земельною ділянкою, що перебуває в її користуванні та частиною житлового будинку, що належить їй на праві власності за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого приміщення, що розташоване в АДРЕСА_2 , а саме добудованого коридору, внутрішнього погребу та ганку та каналізаційної труби;
зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні нею земельною ділянкою, що перебуває в її користуванні та частиною житлового будинку, що належить їй на праві власності за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого приміщення, а саме добудованої веранди та вентиляційної труби.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є співвласником житлового будинку в АДРЕСА_3 . Вказаний житловий будинок має окремі квартири з яких квартира АДРЕСА_4 належить чоловіку позивача, АДРЕСА_5 квартира АДРЕСА_6 відповідачу ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_7 відповідачу ОСОБА_3 . Сторони у справі є суміжними землекористувачами, земельна ділянка перебуває в користування сторін, не приватизована. На земельній ділянці загального користування збудовано та належить на праві власності позивачу гараж та сарай, яким остання користувалась завдяки двору загального користування. Однак, без погодження з нею, як співвласником житлового будинку, без належних, відповідних дозволів на забудову ОСОБА_3 було прибудовано до належної їй частини житлового будинку коридор, внутрішній погріб та ганок, тим самим позбавлено позивача права вільного проходу до двору загального користування та вільного користування належним їй гаражем та сараєм, оскільки вказані об`єкти побудовані в більшому розмірі ніж він існував до початку будівництва. Стіна збудованого коридору перекриває стіну будинку позивачки, що призводить до його руйнування. ОСОБА_2 також було самовільно прибудовано веранду та побудовано огорожу без окремого виходу з боку її квартири. Прибудована веранда виходить на площу стіни її квартири, зокрема, вентиляційна труба. Внаслідок здійснення відповідачами прибудов, стічні води потрапляють під належну позивачу частину житлового будинку та на земельну ділянку, що перебуває в її користуванні та по цій же ділянці відповідачем проведена каналізація. Вказані обставини призводять до порушення її прав в частині користування належною їй частиною житлового будинку, господарських споруд та земельною ділянкою, що перебуває в її фактичному користуванні.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 08 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Суть апеляційної скарги зводиться до того, що позивачкою доведено обґрунтованість позову, прибудови здійснені відповідачами є самочинними і порушують її права.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що поселилась в кв. АДРЕСА_8 в листопаді 1977 року по обміну. Прибудови були здійснені державою раніше, а ганок перебудовано у зв`язку з його руйнуванням мотоциклом чоловіка позивачки. Щодо земельної ділянки вказала, що вона в натурі між співвласниками не поділена, не приватизована, державна реєстрація постійного користування земельною ділянкою не оформлялась.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат Барановський І.І. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Інші учасники справи до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між здійсненням самочинного будівництва відповідачами та процесами руйнування житлового будинку позивача. Окрім того суду не надано доказів щодо вжиття чи пропозицій інших можливих заходів врегулювання спору з відповідачами в інший спосіб аніж знесення самочинних будівель, що є крайньою мірою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (її чоловіку) згідно свідоцтва про право власності № 5325 від 12 грудня 2006 року належить квартира АДРЕСА_9 , що становить 2/5 частини одноповерхового житлового будинку за згаданою адресою (а.с. 7, 8 Том № 1).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками квартир № АДРЕСА_7 та № 1 відповідно.

Судом першої інстанції встановлено і це не заперечується сторонами, що вказана в позові земельна ділянка не приватизована, право власності на неї не визнано за жодним із сторін і остання перебуває у спільному користуванні співвласників житлового будинку АДРЕСА_3 .

За результатами проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи (висновок експерта від 25.07.2019 року №857/07.19) було встановлено, що об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_10 є нерухомим майно. Приміщення, з якого складається вказана прибудова відповідно технічної документації та за фактичним використанням, є приміщенням кухні.

Об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_8 є нерухомим майном. Приміщення, з якого складається вказана прибудова відповідне до технічної документації, є приміщенням коридору. Під прибудовою розміщений внутрішній погріб, вхід до якого здійснюється з цього приміщення.

Об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_11 на час її побудови кваліфікується як "реконструкція житлового будинку".

Об`єкт у вигляді прибудови (коридору, внутрішнього погребу) до квартири АДРЕСА_8 на час побудови її складових кваліфікується як "реконструкція житлового будинку".

В переліку складових, що відносяться до складу квартири АДРЕСА_7 загальною площею 47,6 кв.м, погреб відсутній.

Проектно-технічна документація на будівництво (ремонт, реконструкцію) об`єкта у вигляді прибудови (коридору, внутрішнього погребу) до квартири АДРЕСА_8 в наданих судовому експерту матеріалах відсутня.

З урахуванням часу будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_7 (вперше зафіксовано БТ1 у 1978 році), дати приватизації з виділенням в натурі ідеальних часток квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_7 , з урахуванням включення в загальну площу квартири АДРЕСА_7 приміщення поз. 3-1, що відбито у свідоцтві про право власності на квартиру АДРЕСА_7 , на основі проведених експертом досліджень, прибудова до квартири АДРЕСА_7 в основному відповідає містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним та іншим нормам.

Об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_6 разом АДРЕСА_3 не загрожує інженерно-технічному стану квартири АДРЕСА_4 (як ззовні, так і з середини).

Об`єкт у вигляді прибудови (коридору, внутрішнього погребу квартири АДРЕСА_8 , не загрожує інженерно-технічному стану квартири АДРЕСА_4 (як ззовні так із середини).

Об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_11 не відповідає генеральному плану від 22.11.1955 року.

Об`єкт у вигляді прибудови (коридору, внутрішнього погребу) до квартири АДРЕСА_8 не відповідає генеральному плану від 22.11.1955року.

Об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_11 не відповідає поповерховому плану від 13.11.1964 року.

Об`єкт у вигляді прибудови (коридору, внутрішнього погребу) до квартири АДРЕСА_8 відповідає поповерховому плану від 13.11.1964 року не в повній мірі.

Відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 698 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право видавати обов`язкові до виконання об`єктами нагляду приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Такому зверненню органів державного архітектурно-будівельного контролю передують дії: 1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою; 3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

Отже, право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва належить відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Вказане кореспондується також із положеннями ч.7 ст.376 ЦК України, згідно якої, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Водночас, згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З аналізу статей 16, 386, 391 ЦК України вбачається, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, лише за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18) зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Судам при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним, і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини тощо.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням наслідків, в тому числі, і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою, і підставою для подання такого позову є створення позивачеві, як власнику, перешкод щодо користування своїм майном зі сторони відповідача.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 573/595/17.

Отже, підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 може бути лише дійсне порушення її прав внаслідок самочинного будівництва, яке доведене належними та допустимими доказами.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина 1 статті 129 Конституції України).

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказувала, що спірні об`єкти будівництва, які вона вважає самочинним, позбавляють її права вільного проходу до двору загального користування та вільного користування належним їй гаражем та сараєм, стіна збудованого коридору перекриває стіну її будинку, що призводить до його руйнування, внаслідок здійснення відповідачами прибудов, стічні води потрапляють під належну їй частину житлового будинку та на земельну ділянку, що перебуває в її користуванні та по цій же ділянці відповідачем проведена каналізація.

Разом з тим, зазначені позивачем обставини не підтверджуються жодними доказами.

Такі обставини можуть бути встановлені висновком експерта щодо технічного обстеження будинку із зазначенням факту і причин руйнування, появи тріщин, руйнації (тощо).

Дійсно, із дослідженого вище висновку експерта встановлено, що спірні об`єкти, що побудовані відповідачами є самочинним будівництвом.

Вказана обставина підтверджується і листами управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 07.02.2017 №1006-7,20/547/18 та від 24.04.2017 №1006-7,14/1128/17, а також КП «Комунальник» Овруцької міської ради Житомирської області від 04.07.2016 року №1322.

Разом з тим, причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням самочинного будівництва відповідачами та процесами руйнування житлового будинку позивача, що розташований на зазначеній в позові земельній ділянці не встановлено, про що обґрунтовано зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Також слід відмітити, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Європейській суд з прав людини також підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (рішення у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» від 21 квітня 2016 року).

При цьому, питання щодо можливості проведення перебудови спірного об`єкта та наявності технічної можливості виконання такої перебудови відповідно до будівельних норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, може бути порушене позивачем лише у разі доведеності факту порушення самочинною забудовою належних йому прав власника.

Оскільки ОСОБА_1 достовірних та переконливих доказів на підтвердження того, що самочинні прибудови, здійснені відповідачами впливають або явно порушують її право на безпечне користування власною частиною будинку, або є підставою руйнації частини будинку, суду не надано, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є правильним.

При цьому, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.03.2020.

Головуючий Судді