Справа № 278/1757/19
Провадження №2/278/206/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.

секретаря с/з - Яцюрук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Прокуратури Житомирської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 225342 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 11 листопада 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені матеріали кримінального провадження №20000649 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України. 07 серпня 2018 року вироком Житомирського районного суду Житомирської області в справі №278/1815/14-к позивача було виправдано по обвинуваченню за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України у зв`язку із недоведеністю вчинення злочину, який набрав законної сили. Таким чином внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності він знаходився під слідством та судом з 17 лютого 2014 року (з моменту затримання) по 07 серпня 2018 року, тобто незаконно перебував під слідством та судом 4 роки 5 місяців і 21 день (майже 54 місяці). При цьому з лютого 2014 року до 12 серпня 2014 року він перебував під вартою. Позивач вважає, що незаконним слідством йому була нанесена моральна шкода, що обумовлена численними обставинами, зокрема, тим, що він змушений був оплачувати за сімейні кошти правову допомогу адвоката, ходити на численні судові засідання, був обмежений в пересуваннях, у зв`язку з тривалим судовим розглядом був позбавлений можливості виїзду за кордон для відпочинку і лікування, не мав змоги офіційно працевлаштуватися. Моральна шкода також виразилась у приниженні честі, гідності, репутації позивача, як працівника правоохоронного органу, постійних сварок зі своїм оточенням, втраті друзів, роботи, колишнього соціального статусу, відчуття повної несправедливості щодо незаконного переслідування, позивач вказує, що був змушений постійно виправдовуватись перед рідними та колегами, знайомими та друзями. На підставі чого, позивач вважає, що всі завдані моральні страждання повинні бути оцінені та відшкодовані в розмірі не менш ніж 225342 гривень.

09 жовтня 2019 року представник відповідача ГУНП в Житомирській області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки під час досудового розслідування, зокрема під час слідчого експерименту на той час підозрюваний ОСОБА_1 показав, що саме він наніс ОСОБА_2 удар кулаком в живіт в квартирі останнього, а в подальшому у подвір`ї будинку знайомого ОСОБА_3 наніс потерпілому удар ногою по нозі, від якого той впав, а коли ОСОБА_2 піднявся, то наніс йому ще удари палицею по спині та кулаком у живіт. Таким чином вбачається, що під час досудового розслідування позивач допусти самообмову, яка в подальшому призвела до складання обвинувального акту по відношенню до останнього та направлення матеріалів до суду (а.с.34-40).

15 жовтня 2019 року від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Казначейство виконуючи свої повноваження не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача та не порушувало його прав, а тому вважає, що не є належним відповідачем у справі (а.с.49-51).

16 жовтня 2019 року представником Прокуратури Житомирської області подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір, не підтверджено обсяг страждань, не надано допустимих доказів про розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 225342 гривень за час перебування під слідством. Позиція відповідача полягає в тому, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині відшкодування моральної шкоди в результаті перебування під слідством та судом, виходячи з 1 розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи та враховуючи, що позивач перебував під слідством та судом, що становить 223811 гривень 90 копійок моральної шкоди (а.с.63-65).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача Житомирської обласної прокуратури визнала позов частково та вважає, що на користь позивача підлягають стягненню кошти у розмірі 223811 гривень 90 копійок в якості моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, вислухавши думку учасників справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 лютого 2014 року згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_1 був затриманий старшим слідчим СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області та в подальшому йому було вручено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року по справі №278/1815/14 ОСОБА_1 було виправдано за обвинуваченням за ч.1 ст.121 КК України за недоведеністю вини у вчиненні злочину (а.с.5-9).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2014 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора прокуратури м.Житомира залишено без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06 жовтня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2014 року щодо вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, призначивши новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03 грудня 2015 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволено частково. Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року по кримінальному провадженню № 0000649 щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, скасовано, призначено новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 07 серпня 2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення злочину обвинуваченим (а.с.10-13). Вирок набрав законної сили 07 вересня 2018 року.

Таким чином, в результаті незаконних дій органу досудового слідства і суду ОСОБА_1 з 18 лютого 2014 року по 07 серпня 2014 року, тобто 53 місяці 19 днів перебував під слідством та судом.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно зі статтею 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР)

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 Закону №266/94-ВР.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону №266/94-ВР).

Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, який набрав законної сили 11 вересня 1997 року, зазначена Конвенція та відповідні протоколи до неї були ратифіковані, тобто з часу набрання законної сили норми Конвенції повинні застосовуватися також при вирішенні спорів судами України, оскільки Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено або обмежено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах.

Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 30 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, незаконного засудження або незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, має право на відшкодування заподіяної шкоди.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частинами 2, 3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної щомісячної заробітної плати з 01.01.2020 року установлено в сумі 4173 грн.

Враховуючи період перебування позивача під слідством і судом на протязі 53 місяця 19 днів (18 лютого 2014 року до 07 серпня 2018 року) розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню на його користь, не може бути меншим 223811,90 грн. (4173 грн. х 53 міс. = 221169 грн.; 4173:30 = 139,1 х 19 = 2642,90 грн.; 221169 + 2642,90 = 223811,90 грн.)

Як роз`яснено в п.п.9, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. У випадках, коли межі відшкодування визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 02 грудня 2015 року в справі №6-2203цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватись усіма судами України, відповідно до ч.3 ст.13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України, суд виходить із того, що незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював, внаслідок чого він на протязі 53 місяці 19 днів був змушений оплачувати за сімейні кошти правову допомогу адвоката, ходити на численні судові засідання, був обмежений в пересуваннях, у зв`язку з тривалим судовим розглядом був позбавлений можливості виїзду за кордон для відпочинку і лікування, не мав змоги офіційно працевлаштуватися.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яке завдало моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, суд вважає, що визначений законодавством мінімальний розмір на відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду має бути збільшений.

А тому, враховуючи ступінь та глибину душевних страждань позивача, завданих йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, тривалий період часу перебування його під слідством і судом, що призвело до істотності вимушених змін у його житті, характер перенесених ним моральних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої йому, в сумі 223811,90 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного Кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст.7, п. п. 1, 2 ст.23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Кошти на відшкодування позивачу моральної шкоди, як це передбачено чинним законодавством, підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом їх списання ДКСУ з Єдиного казначейського рахунку, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, яка являється їх розпорядником. При цьому будь-яких обов`язків на відповідача, як на самостійну юридичну особу, судом не покладається.

Здійснення такого безспірного списання коштів казначейством передбачено п.35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Згідно із пп.3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №215 від 15.04.2015 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.56 Конституції України, ст.ст.23, 1167, 1176 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, ст.ст.1-4, 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст.23, 25, 48 БК України, Постановою КМУ від 03.08.2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», ст.ст.5, 6 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р., ст.ст.9, 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР №2148-VIII від 19.10.1973 р., ст. 30 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюції 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою КМУ №215 від 15.04.2015 року, ст.ст.5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 223 811 (двісті двадцять три тисячі вісімсот одинадцять) гривень 90 копійок моральної шкоди.

Судові витрати віднести на рахунок Держави.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 03 грудня 2020 року.

Суддя: І. В. Зубчук