Провадження № 22ц-824/3422/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

05 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про зобов`язання виплатити пенсійний вклад і нараховані проценти,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року вказану позовну заяву було визнано неподаною то повернуто ОСОБА_1 на підставі ст. 185 ЦПК України, оскільки позивачка не усунула недоліки позовної заяви.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права та не враховано, що правовідносини між сторонами виникли з договору банківського вкладу, а тому підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживачі звільнені від сплати судового збору, а тому, на її думку, висновок суду першої інстанції щодо необхідності сплати нею судового збору є безпідставним, а оскаржувана ухвала такою, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів, вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, вважає необхідним її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та її повернення, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами, не підпадають під сферу дії Закону України «Про захисту прав споживачів», і позивачка не звільнена від сплати судового збору, однак ОСОБА_1 не усунула недоліки позовної заяви та не сплатила суму судового збору, через що місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі ст. 185 ЦПК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Комерційний Індустріальний Банк» із вимогою про повернення їй пенсійного банківського вкладу і нарахованих відсотків (а.с.2).

При цьому, позивачка посилалася на те, що вона звільнена від сплати судового збору, оскільки спірні правовідносини підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору (а.с.9).

05 листопада 2019 року на виконання вимог вказаної ухвали суду позивачка подала заяву, у якій вказала, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року позовну заяву було визнано неподаною то повернуто ОСОБА_1 на підставі ст. 185 ЦПК України, оскільки позивачка не усунула недоліки позовної заяви та не сплатила визначену суму судового збору.

Позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушеннями їх прав.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору.

При цьому частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом саме в цій сфері захисту прав споживачів, звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року, сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах № 1023-XII та № 2664-III терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року у справі №757/40565/14-ц дійшов висновку, що відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Таким чином, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, а у подальшому визнаючи її неподаною та повертаючи, місцевий суд на викладене уваги не звернув, вказаних норм Закону не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви у зв`язку із несплатою судового збору, позаяк ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг банку, предметом позову є стягнення коштів за договором банківського вкладу, тому відповідно до положень ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» вона звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на захист своїх порушених прав.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з недотриманням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: