Справа № 645/2175/19
Провадження № 2/645/145/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань - Малій О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Богдашевський Т.С. звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 50 000 грн., відсотки за користування позикою у розмірі 16 641 грн. 78 коп., 3 % річних у розмірі 1697 грн. 27 коп., інфляційні витрати у розмірі 4401 грн. 64 коп., судовий збір у розмірі 786 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 23.02.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивач надав відповідачу власноручно складену розписку, відповідно до якої позивач надав відповідачу 50000 грн., а відповідач зобов`язався повернути отримані за договором кошти в строк до 22.02.2018 року. Відповідач свій обов`язок по поверненню отриманих грошових коштів у встановлений строк не виконав. Таким чином, заборгованість за договором позики становить 50 000 грн. розмір відсотків, нарахованих на підставі ст. 1048 ЦК України, із застосуванням облікової ставки Національного банку України, станом на дату звернення до суду складає 16 641,78 грн. Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 3 % річних за період з 22.02.2018 року по 11.04.2019 року у розмірі 1697 грн. 27 коп. та інфляційне збільшення за період березень 2018 року - лютий 2019 року включно у розмірі 4 401 грн. 64 коп. Отже, загальний розмір позовних вимог становить 72 740 грн. 68 коп.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.04.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

07.05.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Нев*ядомським А .Д. подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що 23.07.2017 року відповідачем була отримана грошова сума у розмірі 50 000 грн. від позивача, про що відповідачем складена розписка, відповідно до якої відповідач повинен повернути грошові кошти у розмірі 50 000 грн. в строк до 22.02.2018 року. Зазначає, що з позовної заяви вбачається, що розписка є письмовою формою договору позики, то повинні враховувати істотні умови договору, які зазначені в розписці. Так, в розписці, яка складена відповідачем власноруч на ім`я позивача, не вказано виплату будь-яких процентів за користування позикою. А тому слід враховувати, що позивач надав відповідачу безпроцентну позику у розмірі 50 000 грн. Посилання позивача на те, що відповідач повинен сплатити проценти з суми позики цілком безпідставні, так як умови користування позикою між ними не розглядались. Крім того, перегляду, змін та доповнень до розписки взагалі не було. Додаткові умови між сторонами стосовно позики не складалась. Тому стягнення будь-яких процентів є порушенням норм права та законних інтересів відповідача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача зазначає, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними, а викладені обставини не відповідають дійсності, так як представником позивача не надано доказів здійснення ним судових витрат.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Богдашевський Т.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, у подальшому надав заяву про слухання справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Нев*ядомський А .Д. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у подальшому надав заяву про слухання справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18.09.2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно письмової розписки, наданої позивачем на обґрунтування позову, встановлено, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000 грн. в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вказані грошові кошти зобов`язався повернути до 22.02.2018 року. Факт отримання позики у вказаному розмірі при вищезгаданих обставинах та умовах з боку відповідача не заперечується.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Будь-яких належних та допустимих доказів про виконання ним грошового зобов`язання відповідач суду не надав, факт не виконання зобов`язання про повернення позики ОСОБА_2 не заперечувався.

За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у розписці суму позики.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв`язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позикодавець має право на одержання від позичальника сум, передбачених частиною другою статті 625 та частиною першою статті 1048 ЦК України.

Строк користування позикою був визначений сторонами до 22.02.2018 року.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 22.02.2018 року позивач не міг нараховувати такі проценти.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження №61-19255св18) та узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з відповідача на користь позивача відсотки за користування позикою за період з 23.02.2017 року по 22.02.2018 року на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі у розмірі 6676 грн. 03 коп.

При цьому судом здійснювався розрахунок відсотків за користування позикою за наступною формулою - сума = сума заборгованості * кількість днів * ставка нарахування відсотків / 365:

50 000 грн. - період (23.02.2017 року - 13.04.2017 року) - 50 днів - 14 % = 958 грн. 90 коп.,

50 000 грн. - період (14.04.2017 року - 25.05.2017 року) - 42 дні - 13 % = 747 грн. 95 коп.,

50 000 грн. - період (26.05.2017 року - 26.10.2017 року) - 154 дні - 12,50 % = 2636 грн. 99 коп.,

50 000 грн. - період (27.10.2017 року - 14.12.2017 року) - 49 днів - 13,50 % = 906 грн. 16 коп.,

50 000 грн. - період (15.12.2017 року - 25.01.2017 року) - 42 дні - 14,50 % = 834 грн. 25 коп.,

50 000 грн. - період (26.01.2018 року - 21.02.2018 року) - 27 днів - 16 % = 591 грн. 78 коп.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснювався наступний розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми: 50 000 грн (сума боргу) = 413 (кількість днів) х 3 % / 365 - 1697 грн. 26 коп.

Сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає 4401,64 грн., що розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період -50 000 грн. (сума боргу) х 108,803 (сукупний індекс інфляції) / 100 % - 50 000.

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сума основного боргу у розмірі 50 000 грн. 00 коп., відсотки за користування позикою у розмірі 6676 грн. 03 коп., 3 % річних у розмірі 1697 грн. 26 коп., інфляційні витрати у розмірі 4401 грн. 64 коп.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Заявлені у позові позовні вимоги на суму 72 740,68 грн. суд задовльняє на суму 62 774,03 грн. ( сума боргу 50 000 грн. 00 коп., відсотки за користування позикою у розмірі 6676 грн. 03 коп., 3 % річних у розмірі 1697 грн. 26 коп., інфляційні витрати у розмірі 4401 грн. 64 коп.), тобто частково ( 62774,93/72740,68 = 92,35 %).

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог на відповідача суд покладає судовий збір 726,24 грн. ( 92,35 % х 786,40 грн.:100% ).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.

Ст. 137 ЦПК України передачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час судового розгляду справи відповідних доказів (договорів, рахунків тощо) на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката стороною позивача надано не було, проте адвокатом позивача Богдашевським Т.С. здійснено заяву про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи наведене підстав для розподілу судових витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, не вбачається.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.13, 76-80, 133, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., відсотки за користування позикою у розмірі 6676 (шість тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 03 коп., 3 % річних у розмірі 1697 (одна тисяча шістсот дев`яносто сім) грн. 26 коп., інфляційні витрати у розмірі 4401 (чотири тисячі чотириста одна) грн. 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 726 (сімсот двадцять шість) грн. 24 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 10.03.2020 року.

Суддя