Справа № 214/7323/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у задоволенні заяви про відвід судді

04 грудня 2020 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.

розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід судді Прасолова Володимира Миколайовича по справі № 214/7323/20 за заявою ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, Саксаганське ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться справа № 214/7323/20 за заявою ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, Саксаганське ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, про видачу обмежувального припису.

03.12.2020 року під час розгляду справи у судовому засіданні від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надійшла заява про відвід головуючому у справі судді Прасолову В.М.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у своїй заві про відвід судді зазначають, що 03.12.2020 відбувається вже 10 судове засідання, в той час, ухвала про відкриття провадження була винесена судом ще 23.10.2020. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду (ст. 350-5 ЦПК України). Вказують, що суд ще на першому судовому засіданні розтлумачив відповідну норму по своєму, а саме, що суд має впродовж 72 годин відкрити провадження. Однак, термін «розглядає справу» означає не «відкрити провадження», а розглянути справу по суті та прийняти одне з трьох рішень: задовольнити, частково задовольнити або відмовити. Судом цього зроблено не було, що викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності суду. Вказують, що окрім надмірно тривалого розгляду судової справи, що тільки посилює відчуття небезпеки та страху неповнолітньої ОСОБА_2 , так само є інші факти, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді. Не дивлячись на те, що ОСОБА_2 ще не досягла повноліття, їй всього чотирнадцять з половиною років, вона бажає приймати участь в судових засіданнях та висловлювати свою думку, реалізовувати своє право на участь. Вона бажає давати пояснення в суді по всім питанням, що обговорювались та просила суд надавати їй слово. Вказують, що на засіданні, яке мало місце 26.11.2020 року, під час розгляду судом клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи неповнолітня ОСОБА_2 декілька разів звернулась до суду з проханням висловити свою думку, оскільки перед цим її мати сказала (яку суд не перебивав та уважно вислухав), що вони були в квартирі, щоб зібрати речі та звільнити квартиру для ремонту, що не відповідає дійсності, про що ОСОБА_2 хотіла сказати суду. Натомість суд задав ОСОБА_2 питання: «А чому ви не у школі?», «Скільки у нас засідань, дитина постійно їх відвідує, а чому Ви не навчаєтесь?», «А взагалі на користь дитині стільки часу проводити в судових засіданнях» які вважає дискримінаційними, оскільки суд не задав такі ж питання до матері: «А чому Ви не на роботі?», «Скільки у нас засідань, ви їх постійно відвідуєте, а чому Ви не на роботі», «А взагалі на користь Вам стільки часу проводити в судових засіданнях». Вважають, що суд не має проявляти дискримінацію по відношенню до дитини у судовому процесі та дискримінувати в силу її віку, оскільки дитина так само є рівноправним учасником судового процесу. Коли у подальшому ОСОБА_2 все-таки захотіла сказати свою думку, суд сказав: «Та почекайте», «Послухайте, кожному суд дав висловитись, що Ви без кінця руку тягнете ну дайте ж справу розбирати». Натомість, коли після цього взяла слово ОСОБА_4 , суд знову її уважно вислухав та долучив документ до справи, проігнорувавши думку неповнолітньої ОСОБА_2 . Наполягають, що така упередженість суду до розгляду даної справи викликала у неповнолітньої ОСОБА_2 сильні емоції та сльози. Саме відношення та поведінка суду спрацювала, як тригер, коли так само мати дитини ігнорувала її, не надавала їй вільно висловлюватись. Зазначають, що на неупередженість суду вказує відверте висміювання судом на засіданні, що мало місце 26.11.2020 можливості фіксації порушення прав дитини шляхом запису, на телефон, а саме суддя сказав: «Вже все своє життя зняли!». Так само подібні висловлювання виказувались судом і на минулих судових засіданнях. Суду достовірно відомо, що у справі, як доказ, подані записи розмов між матір`ю та дитиною, що підтверджують застосування матір`ю домашнього насильства. Відповідні записи є чи не єдиним доказом фактів домашнього насильства, які могла зафіксувати дитина, разом з тим суд вже робить оцінку відповідним доказам.

Зазначають, що на судовому засіданні, яке мало місце 26.11.2020, під час допиту свідків зі сторони заінтересованої особи та поставлення питання заявником, суддя почав втручатися та коментувати запитання використовуючи викривлену інформацію, що було надано в цей день як факти, що підтверджують наявність економічної експлуатації дитини, що полягала у тому, мати ОСОБА_4 постійно вимагала від неповнолітньої ОСОБА_2 дзвонити заявникові ОСОБА_1 та просити кошти: на ремонт та погашення маминих боргів. При цьому мати ОСОБА_4 застосовувала маніпуляції до неповнолітньої дитини, погрожувала їй та здійснювала психологічний тиск, якщо вона не отримувала кошти. В свою чергу, суддя повів себе упереджено та не об`єктивно, не розібравшись у фактичних обставинах справи, перефразував та викривив зміст наданого факту та голосно промовив свій передчасний, упереджений висновок про причину виникнення конфлікту в родині, промовивши що як здається «все питання в коштах». Наполягають, що своєю поведінкою суддя принизив честь і гідність заявника та потерпілої сторони, голосно та з неповагою озвучивши свої висновки. Зазначають, що чи не на кожному судовому засіданні, а так само на судовому засіданні, яке відбулось 26.11.2020, суд виказує висловлювання щодо важливості примирення між матір`ю та дитиною. При цьому суд акцентує свою увагу на тому, що суд зобов`язаний роз`яснити сторонам про право на примирення, що є неприпустимим у справах, які пов`язані з домашнім насильством, так само справа про видачу обмежувального припису розглядається у порядку окремого провадження і по цій категорії справ, суд не має цього робити. Зазначають, що на упередженість суду свідчать факти щодо порушенням судом ч. 3 ст. 294 та ч. 1 ст. 350-5 ЦПК, зокрема: справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду та неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Разом з тим, на судовому засіданні, яке мало місце 20.11.2020, суд переніс розгляд справи, оскільки заінтересована особа сказала, що вона себе погано почувається та просить перенести розгляд справи, при цьому її адвокат знаходився у залі суду. Суд, порушуючи норми ЦПК України, ігноруючи позицію заявника, неповнолітньої дитини та її представника переніс розгляд справи, акцентуючи увагу на тому, що заінтересована особа бажає висловлювати свої думки у суді, а наразі не може приймати участь за станом здоров`я. В такому випадку, суд мав би продовжити розгляд справи, враховуючи положення ЦПК України. Так само, під час судового засідання, яке мало місце 26.11.2020, суд зазначив, що неповнолітня дитина може і не приймати участь в засіданнях, а її позицію може висловити її представник, що є демонстрацією подвійних стандартів, є дискримінаційним та свідчить так само про неупередженість суду до розгляду даної справи. Зазначають, що на судовому засіданні, що мало місце 12.11.2020, суд порушив черговість під час надання вступного слова учасникам провадження. А саме, не надав неповнолітній ОСОБА_2 сказати вступне слово після того, як сказала вступне слово заявник та представник неповнолітньої, дитини, потім надав слово заінтересованій особі (матері) та її представникові. У подальшому суд все-таки надав слово дитині, однак після вступного слова матері, що супроводжувалось емоційною «виставою» із використанням неправдивої інформації, яка немає жодного документального підтвердження, дитині було важко заспокоїтись та зібратись, оскільки як поведінка суду, так і її матері викликала у неї негативні почуття, сильні емоції та сльози. Вказують, що суд ставив на обговорення питання про зупинення розгляду справи, допоки не буде розглянута справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення домашнього насильства, що передбачено ст. 173-2 КУпАП, що суперечить так само нормам ЦПК України, оскільки це не передбачено у справах про видачу обмежувального припису. Сам факт постановки питання про зупинення розгляду провадження про видачу обмежувального припису на розгляд учасникам провадження свідчить про нерозуміння судом мети видачі обмежувального припису. Те, що на розгляді іншого суду знаходиться справа про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства свідчить тільки про те, що дитина потребує захисту суду та видачі обмежувального припису, оскільки поліцією сам факт підтверджено та складено адміністративний протокол. Зазначають, що суд не розуміє, що обмежувальний припис не є притягненням ОСОБА_4 до відповідальності, а покликаний надати захист до винесення будь-яких рішень про притягнення її до відповідальності. Вказують, що суд відмовив у задоволенні клопотання представника неповнолітньої ОСОБА_2 про приєднання до матеріалів справи рішення суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, що передбачено ст. 184 КУпАП, оскільки рішення не набрало законної сили, свідчить про те, що суд, у випадку притягнення матері до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, так само не візьме даний факт допоки рішення не набере законної сили. Ввважають, що враховуючи, що розгляд справи у апеляційному провадженні є тривалим, що є загальновідомим фактом і суду про це відомо, свідчить про те, що суд не зацікавлений у розгляді даної справи у найближчий час. Зазначають, що або, є ризик того, що той факт, що заінтересована особа не буде притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, суд аргументує так, що особа взагалі не вчинювала домашнє насильство. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91. Зазначають, що під час судових засідань, з боку судді мали місце удари або спроби ударити кулаком по столу, підвищення голосу під час того, як щось проговорює неповнолітня ОСОБА_2 , які так само спрацьовують, як тригери, попереднього негативного досвіду взаємодії з матір`ю, яка дозволяла собі побідну поведінку до дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (п. 1 ст. З Конвенції). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст. 12 Конвенції). Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (ч. 1 ст. 19 Конвенції). Зазначають, що впродовж 9 судових засідань, що мали місце в даній справі, судом вищезазначені положення Конвенції ООН про права дитини, були проігноровані, що так само є підставою для відводу суду. Наполягають, що вищезазначені обставини свідчать про упередженість на необ`єктивність судді у розгляді справи про видачу обмежувального припису в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , у зв`язку з чим суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Просолов Володимир Миколайович не може розглядати справу і підлягає відводу.

Заяву про відвід головуючого судді Прасолова В.М. передано до канцелярії суду для проведення її авторозподілу в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України, п.15.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України іншому судді, який буде вирішувати питання про відвід.

За результатами автоматизованого розподілу 04.12.2020 року матеріали заяви передано в провадження судді Ткаченкові А.В.

Керуючись ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

Оцінивши наведені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підстави для відводу головуючого судді, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст.37 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як визначено ч.3 ст.39 ЦПК України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Відповідно до п.1.1 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Згідно зі ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях у справах «Фей проти Австрії» від 24.02.1993 року, «Ветштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09.11.2006 року, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у п.43 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії».

Так, заявляючи відвід головуючому - судді Прасолову В.М., заявник, та її представник посилались на його упередженість та необ`єктивність при розгляді справи, у зв`язку із надмірно тривалим розглядом справи та не об`єктивним і рівним ставленням до сторін, а прийняттям сторони заінтересованої особи. Однак такі доводи представника не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про їх дійсність, а фактично вони ґрунтуються на їх суб`єктивній оцінці та упередженому ставленні до суду.

Обставин, визначених ст.ст.36,37 ЦПК України, при розгляді заяви про відвід судом не встановлено і доказами не підтверджено.

Таким чином, відсутність підтверджуючих доказів на предмет доводів, викладених в заяві про відвід головуючого судді Прасолова В.М. та співставлення їх з встановленими обставинами дають суду підстави для прийняття рішення про відмову у задоволенні заяви представника заявника.

Керуючись ст.ст.36,37,40 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід судді Прасолова В.М. по справі № 214/7323/20 за заявою ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, Саксаганське ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Ткаченко