Справа № 626/2798/19
Провадження № 2/626/136/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2020 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Дудченко В.О.

за участі секретаря Зінченко Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , Ткаченко А.В.,

представника відповідача Лозової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Краснограді, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в якій просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" № 480-к від 25 листопада 2019 року про звільнення його з роботи 26 листопада 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП; 2) поновити його на посаді головного фахівця сектору охоронної діяльності відділу безпеки апарату управління філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування"; 3) стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; 4) стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" моральну шкоду в розмірі 100000 грн; 5) стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він працював головним фахівцем сектору охоронної діяльності відділу безпеки філії бурового управління «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування».

25 листопада 2019 року Наказом № 480-к по особовому складу його було звільнено з роботи 26 листопада 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Як зазначено в даному наказі підставою для прийняття такого рішення стали зміни до штатного розкладу керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців філії БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» від 02.10.2019 р., заява ОСОБА_1 про відмову від переведення на іншу роботу, заява ОСОБА_1 про перенесення дати звільнення, згода об`єднаної профспілкової організації філії БУ «Укрбургаз» (протокол № 6 від 25.11.2019 р.).

Позивач вважає дане звільнення незаконним, тобто таким, що було проведено з грубим порушенням норм чинного законодавства.

За період своєї трудової діяльності позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, працював на посадах начальника служби охорони, юриста, фахівця з організації майнової та особистої безпеки служби безпеки, провідного фахівця сектору з охорони відділу безпеки апарату управління та головного фахівця сектору з охорони відділу безпеки апарату управління. За період свої діяльності неодноразово був заохочений преміями, подяками, відзнаками та занесений на дошку пошани ГУМВС.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Позивач вважає, що його звільнення із займаної посади було незаконним, оскільки посади, що пропонувалися йому, не відповідали його досвіду роботи, освіті, стажу та професійним якостям, тоді як посади, що за своїми кваліфікаційними характеристиками мали б бути йому запропоновані та на які він погодився б, йому ніхто не пропонував, хоча вони були вакантними як на день його попередження, так і на день його звільнення, а згодом на них були прийняті інші особи.

Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідач звільнив позивача без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов`язаний поновити його на роботі та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Також позивач зазначає, що порушення відповідачем його законного права на працю завдало йому моральних страждань. Моральна шкода, завдана йому в результаті незаконного звільнення. В зв`язку з чим відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй родині на життя. На утриманні позивача знаходяться непрацездатний батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина, що не працює ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а сам він є інвалідом 2 групи. А незаконні дії відповідача призвели не тільки до моральних переживань позивача, а й до погіршення фінансового стану його сім`ї.

Тому, враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 (сто тисяч) гривень.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якої він зазначив, що не визнає позов в повному обсязі так як звільнення позивача відбулось на підставі власноруч написаної ним заяви про звільнення його з 26.11.2019р. та з урахуванням заяви про скорочення строку попередження про наступне звільнення у зв`язку із змінами штатного розкладу. Вказане свідчить про відсутність порушень законних прав та інтересів позивача з боку відповідача.

Наказом БУ «Укрбургаз» від 30.05.2016р. №166-к позивача прийнято на посаду головного фахівця сектору охоронної діяльності відділу безпеки філії АТ «Укргазвидобування» БУ «Укрбургаз».

НАК «Нафтогаз України» як засновник та єдиний акціонер АТ «Укргазвидобування», з метою забезпечення на підприємствах Групи Нафтогаз, єдиного підходу до управління корпоративною безпекою, в березні 2019 року розмежував повноваження відділів безпеки на три напрямки діяльності: проведення службових розслідувань та перевірок, корпоративної безпеки та охорони об`єктів товариства.

На виконання рішення акціонера, 25.09.2019 р., АТ «Укргазвидобування» затвердило Організаційну структуру БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування», якою відділ безпеки БУ «Укрбургаз», де працював позивач на посаді головного фахівця сектору охоронної діяльності відділу безпеки, ліквідовано.

Для виконання нових функцій і задач, створено відділ службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами, відділ економічної, інформаційної та кадрової безпеки та відділ охоронної діяльності.

З 03.10.2019 р. зі штатного розкладу БУ «Укрбургаз» виключено всі посади відділу безпеки на підставі Змін до штатного розкладу керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Бурового управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидовування», затверджених 02.10.2019р. та введених в дію наказом БУ «Укрбургаз» від 03.10.2019 №727.

Працівники відділу безпеки попереджені про наступне вивільнення та одночасно їм запропоновані посади у новостворених відділах та інші вакантні посади.

У зв`язку із тривалою відсутністю позивача: з 07.10.2019 р. по 31.10.2019 р. перебував на лікарняному, з 31.10.2019р. по 12.11.2019р. - у відпустці, з 13.11.2019 р. по 23.11.2019 р. - на лікарняному, позивач отримав 25.11.2019 р. від відповідача письмове попередження від 04.11.2019 р. вих. № 08-01-12643-1 про наступне вивільнення з 27.01.2020 р. за п.1 ст.40 КЗпП України, про що свідчить його особистий підпис на попередженні.

У той же день, позивачу були запропоновані всі наявні на цю дату посади, але від запропонованих вакансій він відмовився, що засвідчив написом на попередженні.

Крім того, ОСОБА_1 подав заяву, у якій просив звільнити його 26.11.2019р., користуючись наданим йому правом щодо зменшення строку попередження про наступне вивільнення.

Первинна профспілкова організація БУ «Укрбургаз», розглянувши вищевказані фактичні обставини та документи, зважаючи на те, що використання примусової праці в Україні заборонено нормою ст.43 Конституції України, надала згоду на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, з 26.11.2019 р. (Протокол ОПО ФБУ «Укрбургаз» №6 від 25.11.2019р.).

За таких обставин, наказ директора БУ «Укрбургаз» №480-к від 25.11.2019 р., про звільнення 26.11.2019 р. ОСОБА_1 з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, є законним та прийнятим із дотриманням порядку, встановленого ст.ст.147-149 КЗпП України, на підставі його особистого вільного волевиявлення. Зі змістом наказу позивач, 26.11.2019 р., ознайомлений, зауважень чи заперечень не надав, про що свідчить його підпис на наказі.

Про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, працівник, за своїм розсудом, має звернутись за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштуватись самостійно (ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України).

Вказана позиція підтверджується усталеною практикою Верховного Суду (справи №6-40цс15, № 6-2485цс16, № 676/4554/18).

За таких обставин, звільнення позивача відбулося із дотриманням порядку, встановленого Кодексом законів про працю України, а його звернення до суду відбулось без належних правових підстав.

Відсутність порушень відповідачем норм трудового законодавства, під час звільнення позивача, свідчить про відсутність порушеного законного права та, як наслідок, про відсутність моральних страждань позивача, завданих неправомірними діями відповідача.

В той же час, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться лише у разі, якщо моральні страждання є наслідком порушення його законних прав (ст.237-1 КЗпП України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України позивач зобов`язаний довести такі обставини, так як доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від поновлення його на посаді, вони також не підлягають задоволенню, оскільки є незаконними.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він зазначив, що у відповідності до витягу зі змін до штатного розкладу керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Бурового управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування», що був введений в дію з 03 жовтня 2019 року виключено зі штатного розкладу апарату управління наступні структурні підрозділи та посади:

-начальник відділу безпеки - 1 штатна одиниця;

-сектор охоронної діяльності - 7 штатних одиниць (зокрема серед них і посада головного фахівця, з якої було звільнено позивача);

-сектор економічної безпеки - 3 штатних одиниці;

-сектор інформаційної безпеки та внутрішніх розслідувань - 3 штатних одиниці.

Всього зі штатного розкладу апарату управління Бурового управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» було виключено 14 штатних одиниць.

Інформацію про новий штатний розклад, а саме щодо кількості введених до апарату управління штатних одиниць відповідач не надав, але зі списку вакансій БУ «Укрбургаз» станом на 15 жовтня 2019 року у Відділі охоронної діяльності було 6 вільних вакансій, у Відділі економічної, інформаційної та кадрової безпеки було 6 вільних вакансій, у Відділі службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами також 6 вільних вакансій. 03 та 04 жовтня позивач був на роботі, проте ні одна з цих вакансій йому запропонована не була, а сама інформація не була доведена до його відома.

В період з 07 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2019 року позивач перебував на лікарняному, підтвердженням чому є листки непрацездатності; в період з 31 жовтня по 13 листопада 2019 року перебував у відпустці (додаткова оплачувана як особі з інвалідністю), а в період з 13 листопада по 22 листопада 2019 року знову на лікарняному. Однак, за весь цей час,листа з повідомленням про майбутнє скорочення його посади у зв`язку зі скороченням штату працівників та пропозицією перевести його на вакантну посаду, що відповідає його кваліфікації та досвіду роботи позивачу направлено не було.

В цей період всупереч нормам права відповідачем проводиться прийняття працівників, які раніше не працювали в БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» на посади в новостворених відділах. Зокрема, 21 жовтня 2019 року на посаду головного фахівця Відділу охоронної діяльності було прийнято ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - на посаду начальника Відділу службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами - ОСОБА_7 та на посаду начальника Відділу економічної, інформаційної та кадрової безпеки - ОСОБА_8 , 30 жовтня 2019 року на посаду головного фахівця Відділу службових розслідувань - ОСОБА_9 , 01 листопада 2019 року на посаду головного фахівця Відділу охоронної діяльності було прийнято ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаду головного фахівця Відділу службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами - ОСОБА_11 та на посаду головного фахівця Відділу службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами - ОСОБА_12 .

Загальна кількість осіб, які були прийняті на посади, що відповідали кваліфікації позивача, досвіду роботи та стажу становила 7 чоловік. Інформації з приводу влаштування на роботу будь - яких осіб на інші 11 посад, що були вакантними станом на 15 жовтня 2019 року у сфері корпоративної безпеки, додані відповідачем до відзиву документи не містять. Тож на сьогоднішній день не відомо чи то інформація щодо вакантних посад станом на 25 листопада 2019 року, що була оприлюднена позивачу під час його попередження про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням його посади не відповідала дійсності, чи то вакантні посади були закриті ще 03 жовтня 2019 року шляхом переведення на них працівників, які раніше виконували дані посадові обов`язки та посади яких були виключені зі штатного розкладу 02.10.2019 року.

В будь-якому випадку право позивача на переважне залишення на посаді (роботі) порушене, а роботодавець - АТ «Укргазвидобування» порушив норми ст. ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України.

Посади, що були запропоновані позивачу відповідачем лише 25 листопада 2019 року не відповідали його професії, спеціальності та досвіду роботи, у зв`язку з чим він був змушений відмовитися від переведення на іншу роботу. Звертає увагу суду, що посади у Відділі охоронної діяльності (до змін у штатного розкладі назва була «Сектор», де він займав посаду головного Фахівця) позивачу не пропонувалися, хоча були вакантні всі шість. Не пропонувалися йому посади і у інших двох новостворених відділах безпеки по інших напрямках діяльності. Окрім цього, відповідач проігнорував інформацію про відсутність в сім`ї позивача інших працівників з самостійним заробітком та не врахував обставини, що є підставою для реалізації його переважного права на залишення на роботі.

Позивач та його представники в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні, зазначеним в позовній заяві. Також зазначили, що скорочення як такого взагалі не було. Аркуш справи 134-135 Т. 3 Зміни до штатного розкладу. Виключено зі штатного розкладу 14 штатних одиниць, які були розподілені по трьох секторах (сектор охоронної діяльності 7 штатних одиниць; сектор економічної безпеки 3 штатних одиниці; сектор інформаційної безпеки та внутрішніх розслідувань 3 штатних одиниці) єдиного відділу безпеки (начальник відділу 1 штатна одиниця). Саме на посаді головного фахівця сектору охоронної діяльності відділу безпеки працював позивач. Включено до штатного розкладу 19 штатних одиниць по напрямку безпеки. Сектори перейменовані на відділи. Зокрема, відділ охоронної діяльності 6 штатних одиниць; відділ економічної, інформаційної та кадрової безпеки 6 штатних одиниць; відділ службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами 6 штатних одиниць). Тобто якщо відповідач вважав це реорганізацією і на його думку утворилися нові структурні підрозділи, то всі працівники єдиного відділу безпеки повинні були бути попереджені про скорочення і їм мали запропонувати всі наявні в новому штатному розкладі вакансії. Проте лише чотирьох осіб відділу безпеки було попереджено про скорочення, що підтверджується інформацією щодо кількості працівників філії Бурове управління «Укрбургаз» а.с. 9 т. 3. Серед цих чотирьох осіб був і ОСОБА_1 позивач. Цією ж інформацією підтверджується і те, що 10 осіб з відділу безпеки були просто переведені на посади у новостворені відділи без попередження про звільнення. Якими критеріями керувався відповідач, не запропонувавши позивачу переведення, а попередивши його про скорочення, представник відповідача пояснити не зміг. Так само представник відповідача не зміг пояснити та не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів того, які критерії лягли в основу прийняття відповідачем рішення про те, кого із працівників відділу безпеки переводити на посади у новостворені відділи, а кого попереджати про скорочення. Позивач відповідно до статті 42 КЗпП мав переважне право на залишення на роботі за трьома підставами, передбаченими пунктами 1) 2) та 5) статті 42 КЗпП України, яке повністю було проігноровано відповідачем. Зокрема, позивач є інвалідом 2 групи, на якого поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", має на утриманні двох осіб: непрацездатного за віком батька та неповнолітню доньку. Окрім того, він був єдиною особою в сім`ї із самостійним заробітком, оскільки дружина позивача не працевлаштована. Все це підтверджується доказами, доданими до позовної заяви і які знаходяться в матеріалах справи. Відповідачем не запропоновано позивачу вакансії відповідно до нового штатного розкладу у новостворених відділах напрямку безпеки. Попереджено про скорочення та запропоновано наявні на той час вакантні посади лише 25.11.2019 р., більше ніж через півтора місяця після введення в дію нового штатного розкладу, коли всі вакансії у новостворених відділах напряму безпеки вже були зайняті. Окрім того, саме попередження про звільнення було надіслано позивачу по пошті лише 4.11.2020 р. До цього повідомлення не додавався список пропонованих вакансій. Доказів того, що раніше направити позивачу поштою таке повідомлення із списком пропонованих вакансій у відповідача можливості не було, останній не надав. Окрім того, 3 та 4 жовтня уже в період дії нового штатного розкладу позивач був на роботі, але попереджати його про майбутнє скорочення ніхто не поспішав. За період з 3 жовтня 2020 року (початок дії нового штатного розкладу) до 25 листопада 2020 року (попередження позивача про скорочення) відповідачем було прийнято на роботу інших осіб, які до цього ніколи не працювали у БУ «Укрбургаз», на вакантні посади а.с. 3-8 Т. 3), що є грубим порушенням обов`язку відповідача запропонувати працівнику, посада якого скорочується, всі наявні у новому штатному розкладі посади. Є надуманим та таким, що не може бути взяте до уваги судом, зазначення відповідачем у судовому засіданні про те, що відповідач не міг чекати виходу з лікарняного позивача, щоб запропонувати йому вакантні посади і змушений був приймати на ці посади інших осіб, бо це викликано виробничою необхідністю та безперервністю процесу виробництва відповідача, оскільки служба безпеки має працювати постійно. Як вже зазначалось вище, служба безпеки відповідача не складалася з одного ОСОБА_1 , було всього 14 штатних одиниць за старим штатним розкладом і 10 працівників не попереджалися про скорочення та були переведені на посади у новостворені відділи.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу:

Заробітна плата за вересень-жовтень 2019 року ОСОБА_1 становила 17741 грн. 30 коп. 18 робочих днів (Довідка про середній заробіток Т.3, а.с. 200)

17741, 30 : 18 = 985, 63 середньоденна заробітна плата

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 було звільнено, отже час вимушеного прогулу обраховується з 27 листопада 2019 року і по (день винесення рішення суду).

Також просять стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 20000 грн, які позивач сплатив адвокатам відповідно до договору № 01/12/19 про надання правової допомоги від 11.12.2019 року та квитанцій. Крім того витрати за копіювання документів в сумі 371,25 грн також просять стягнути з відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, дала пояснення аналогічні, зазначеним у відзивах на позов. Також додатково пояснила, що з метою встановлення факту працевлаштування позивача під час судового розгляду даної справивідповідач звернувся до ТОВ «УТН Безпека» з запитом, чи був працевлаштований у них позивач, та 26.11.2020 отримав відповідь за вих.№578, що позивач працював у них на посаді старшого охоронника відділу охорони об`єктів АТ «Укргазвидобування» Управління охоронних заходів у період з 31.12.2019 по 10.03.2020.

Тобто, під час встановлення особистості 27.01.2020 позивачем повідомлено суд, що вій не працює, в той час, як був працевлаштований з 31.12.2019 по 10.03.2020.

Також з викладеного вбачається, що своє конституційне право на працю позивач реалізував ще 31.12.2019 року, а тому право на отримання заробітної плати у спірний період не було порушено, отже заявлений у розрахунку період з 26.11.2019 року по 20.11.2020 є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того позивач, оцінюючи шкоду в 100000 грн, не навів у позові та не надав суд у даній справі жодних доказів в обґрунтування позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Також вважає, що сума витрат на правничу допомогу є завищеною, що не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та письмові докази, надавши їм належну оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що Наказом БУ «Укрбургаз» від 30.05.2016р. №166-к позивача прийнято на посаду головного фахівця сектору охоронної діяльності відділу безпеки філії АТ «Укргазвидобування» БУ «Укрбургаз».

НАК «Нафтогаз України» як засновник та єдиний акціонер АТ «Укргазвидобування», з метою забезпечення на підприємствах Групи Нафтогаз, єдиного підходу до управління корпоративною безпекою, в березні 2019 року розмежував повноваження відділів безпеки на три напрямки діяльності: проведення службових розслідувань та перевірок, корпоративної безпеки та охорони об`єктів товариства.

На виконання рішення акціонера, 25.09.2019 р., АТ «Укргазвидобування» затвердило Організаційну структуру БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування», якою відділ безпеки БУ «Укрбургаз», де працював позивач на посаді головного фахівця сектору охоронної діяльності відділу безпеки, ліквідовано.

Для виконання нових функцій і задач, створено відділ службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами, відділ економічної, інформаційної та кадрової безпеки та відділ охоронної діяльності.

З 03.10.2019 р. зі штатного розкладу БУ «Укрбургаз» виключено всі посади відділу безпеки на підставі Змін до штатного розкладу керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Бурового управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидовування», затверджених 02.10.2019р. та введених в дію наказом БУ «Укрбургаз» від 03.10.2019 №727.

Згідно Витягу до Змін до штатного розкладу керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Бурового управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидовування», затверджених 02.10.2019р. та введених в дію наказом БУ «Укрбургаз» від 03.10.2019 №727, виключено зі штатного розкладу Відділ безпеки, який складався з начальника відділу, трьох секторів: сектор охоронної діяльності (7 шт. од), сектор економічної безпеки (3 шт. од.), сектор інформаційної безпеки та внутрішніх розслідувань (3 шт. од.), загальна кількість - 14 шт. од., серед яких була посада позивача. Також включено до штатного розкладу 19 штатних одиниць, а саме менеджер з контрольно-аналітичної діяльності (1 шт. од.), відділ охоронної діяльності (6 шт. од.), відділ економічної, інформаційної та кадрової безпеки (6 шт. од.), відділ службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами (6 шт. од.) ( а.с. 134-135, т. 3).

Дані зміни до штатного розкладу були введені 03.10.2019 року.

Позивач з 07.10.2019 р. по 31.10.2019 р. перебував на лікарняному, з 31.10.2019р. по 12.11.2019р. - у відпустці, з 13.11.2019 р. по 23.11.2019 р. - на лікарняному.

Тобто станом на 03.10.2020 року та 04.10.2020 року позивач перебував на робочому місці, однак відповідач не попереджав його про будь-які зміни до штатного розкладу.

ОСОБА_1 отримав 25.11.2019 р. від відповідача письмове попередження про зміни в штатному розкладі від 04.11.2019 р. вих. № 08-01-12643-1 про наступне вивільнення з 27.01.2020 р. за п.1 ст.40 КЗпП України, про що свідчить його особистий підпис на попередженні. В даному попередженні йому повідомили, що посада головного фахівця сектору охоронної діяльності відділу безпеки апарату управління філії Бурове управління «Укрбургаз» виключена зі штатного розкладу з 03 жовтня 2019 року та були запропоновані наявні вакансії АТ «Укргазвидобування» станом на 25.11.2019 року. Відповідно до письмової заяви ОСОБА_1 від 25.11.2019 року він відмовився від запропонованих вакансій та переведення на іншу роботу.

Відповідно до копії списку вакансій станом на 25.11.2019 року, у новостворених аналогічних відділах: а саме відділі охоронної діяльності, відділі економічної, інформаційної та кадрової безпеки, відділі службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами, які відповідали його кваліфікації та попередній посаді, вакансій вже не було.

Тому від ОСОБА_1 25.11.2019 року надійшла письмова заява відповідно до якої він просив скоротити строк попередження та звільнити його 26.11.2019 року у зв`язку з скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Первинна профспілкова організація БУ «Укрбургаз», розглянувши вищевказані фактичні обставини та документи, зважаючи на те, що використання примусової праці в Україні заборонено нормою ст.43 Конституції України, надала згоду на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, з 26.11.2019 р. (Протокол ОПО ФБУ «Укрбургаз» №6 від 25.11.2019р.).

Наказом директора БУ «Укрбургаз» №480-к від 25.11.2019 р., ОСОБА_1 звільнено 26.11.2019 р. з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

З наданих, на виконання ухвали суду про витребування доказів, копій трудових книжок та копій наказів встановлено наступне.

Згідно наказу Філії БУ «Укрбургаз» АТ « Укргазвидобування» від 23.10.2019 року № 369-к, 10 працівників Відділу безпеки переведено за їх згодою у новостворені відділ охоронної діяльності, відділ економічної, інформаційної та кадрової безпеки, відділ службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами (а.с. 128-133 т. 3), тобто вказані 10 осіб переведено автоматично без будь-якого попередження про зміни в штатному розкладі.

Згідно інформації щодо кількості працівників філії Бурове управління «Укрбургаз» були попереджені про зміни у штатному розкладі та скорочені за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в 2019 році у відділі безпеки 4 працівники, були попереджені про зміни у штатному розкладі та переведені на інші посади в 2019 році у відділі безпеки - 0 працівників, переведені на посади в новостворених відділах відповідно до штатного розкладу 10 працівників.

Крім того за період з 3 жовтня 2020 року (початок дії нового штатного розкладу) до 25 листопада 2020 року (попередження позивача про скорочення) відповідачем було прийнято на роботу 9 інших осіб, які до цього ніколи не працювали у БУ «Укрбургаз», на вакантні посади у новостворені відділ охоронної діяльності, відділ економічної, інформаційної та кадрової безпеки, відділ службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами (а.с. 3-8 т. 3), що є грубим порушенням обов`язку відповідача запропонувати працівнику, посада якого скорочується, всі наявні у новому штатному розкладі посади.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 був ознайомлений зі змінами у штатному розписі і зі списком вакантних посад, які яму були запропоновані, лише тоді, коли всі посади у даному відділі були вже зайняті, тобто ніяких вільних не було.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як зазначив Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 487/6407/16-ц від 10 вересня 2018 року, аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Частиною третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язанні з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно ч. 1 ст. 42 КЗпП Українипри скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Позивач відповідно до статті 42 КЗпП мав переважне право на залишення на роботі за трьома підставами, передбаченими пунктами 1) 2) та 5) статті 42 КЗпП України, яке повністю було проігноровано відповідачем. Зокрема, позивач є інвалідом 2 групи, на якого поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", має на утриманні двох осіб: непрацездатного за віком батька та неповнолітню доньку. Окрім того, він був єдиною особою в сім`ї із самостійним заробітком, оскільки дружина позивача не працевлаштована. Все це підтверджується доказами, доданими до позовної заяви, а саме посвідчення ОСОБА_1 щодо пільг як інваліда 2 групи, копія свідоцтва про одруження, копією трудової книжки дружини позивача ОСОБА_4 , з якої вбачається, що на час звільнення позивача вона ніде не прцювала, копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є неповнолітньою, копія паспорта та пенсійного посвідчення батька позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації», скорочення штату це - зменшення кількості або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

При змінах в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган повинен додержуватися такого порядку дій:

1) якщо на підприємстві створена первинна профспілкова організація, власник або уповноважений ним орган має дотримуватися вимог частини третьої статті 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". У разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Профспілки мають право вносити пропозиції органам державної влади, органам місцевого самоврядування, роботодавцям, їх об`єднанням про перенесення термінів, тимчасове припинення або скасування заходів, пов`язаних з вивільненням працівників, які є обов`язковими для розгляду. У випадку коли на підприємстві немає профспілки, зазначені питання бажано погоджувати з виборним представником від трудового колективу; слід отримати згоду від виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 Кодексу, щодо кожного працівника, крім випадків, коли така згода не вимагається. Подання власника або уповноваженого ним органу розглядається в порядку, передбаченому статтею 4 Кодексу;

2) Видати відповідний наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці, в якому розкривається зміст цих змін, утворюються комісії з проведення ліквідації або реорганізації, яким доручається здійснити заходи, пов`язані з ліквідацією або реорганізацією підприємства;

3) Скласти і затвердити в установленому порядку новий штатний розпис;

4) Видати наказ, яким уповноважити відділ кадрів або інший відділ підприємства, на який покладено здійснення функції відділу кадрів (далі - відділ кадрів), провести необхідні заходи в зв`язку зі звільненням працівників (не пізніше ніж за два місяці до їх проведення), включаючи ознайомлення працівників з наказом під розпис та вручення письмового повідомлення про звільнення (Відділ кадрів повинен підготувати письмове повідомлення про можливе звільнення працівників та за два місяці до запланованого вивільнення персонально (під розпис) ознайомити кожного працівника з наказом про внесення змін в організацію виробництва і праці та врунити письмове повідомлення. Одночасно з попередженням пропонується працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Протягом двох місяців від дати попередження від працівників, істотні умови праці яких зміняться, доцільно отримати письмову заяву про згоду продовжувати роботу після зміни істотних умов праці або відмову від цього).

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що під час скорочення штату хоча і було виключено посаду позивача у відділі безпеки, але були створені відділи, які також займаються забезпеченням безпеки на підприємстві, а саме відділ службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами, відділ економічної, інформаційної та кадрової безпеки та відділ охоронної діяльності. Новим штатним розписом було створено 19 штатних одиниць у даних відділах, замість 14 штатних одиниць у відділі безпеки, у якому працював позивач. Позивачу не були запропоновані посади у новостворених відділах, які відповідали його кваліфікації, хоча це було обов`язком відповідача запропонувати працівнику, посада якого скорочується, всі наявні у новому штатному розкладі посади. Натомість відповідачем під час дії вже нового штатного розкладу та до попередження позивача про зміни до штатного розкладу, яким його посаду виключено зі штатного розкладу, були прийняті на роботу до новостворених відділу службових розслідувань та співпраці з правоохоронними органами, відділу економічної, інформаційної та кадрової безпеки та відділу охоронної діяльності, особи, які взагалі не працювали на даному підприємстві.

Тому суд вважає за необхідне, визнати незаконним та скасувати наказ філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" № 480-к від 25 листопада 2019 року про звільнення з роботи 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити ОСОБА_1 на посаді головного фахівця сектору охоронної діяльності відділу безпеки апарату управління філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування".

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 235 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Філії БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» (а.с 200 т. 3) заробітна плата за вересень-жовтень 2019 року ОСОБА_1 становила 17741 грн. 30 коп. 18 робочих днів.

17741, 30 : 18 = 985, 63 середньоденна заробітна плата.

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 було звільнено, отже час вимушеного прогулу обраховується з 27 листопада 2019 року та 01 грудня 2020 року включно (день винесення рішення суду) - 254 робочих дні.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить

254 х 985,63 = 250350 грн. 02 коп.

Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 250350 (двісті п`ятдесят тисяч триста п`ятдесят) грн 02 коп.

Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, а тому розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

Враховуючи те, що незаконні дії відповідача завдали позивачу моральних страждань, які полягають у тому, що позивач повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та його родини, тому з урахуванням перенесених моральних та психологічних страждань, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 20000 гривень.

Крім того позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на надання правової допомоги в сумі 20000 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.1 ст.134 ЦПК України, разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що була сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В матеріалах справи є: договір № 01/12/19 про надання правової допомоги від 11.12.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатами Нестеренко Н.М., Ткаченко А.В., відповідно до якого визначено гонорар адвокатів в сумі 20000 грн з яких: Нестеренко Н.М. 5000 грн та ОСОБА_13 5000 грн отримують в день укладення даного договору, а залишок суми ОСОБА_2 7000 грн та ОСОБА_13 3000 грн по завершенню виконання предмету договору, акт наданих послуг та виконаних робіт від 20.11.2020 року підписаний ОСОБА_1 та адвокатами, копії квитанцій про оплату правничої допомоги на загальну суму 20000 грн.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Враховуючи, що документально підтверджені витрати на правову допомогу становлять 20000 грн, то вони підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Крім того, матеріали справи містять квитанцію про послуги копіювання документів, які були витрачені позивачем під час розгляду справи, на суму 371,25 грн, які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому до заперечень представника відповідача щодо зменшення витрат на професійну правову допомогу, суд ставиться критично.

Так в своїх запереченнях представник відповідача на підставу для зменшення таких витрат посилається на те, що деякі послуги зазначені в акті наданих послуг та виконаних робіт т.т.1 а.с.214-215) не відповідають ходу судового розгляду, а деякі взагалі не надавалися.

Однак, відповідно до договору № 01/12/19 про надання правової допомоги від 11.12.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатами Нестеренко Н.М., Ткаченко А.В., відповідно до якого визначено гонорар адвокатів в сумі 20000 грн за надання правової допомоги в оскарженні його звільнення в зв`язку зі скороченням штату. Як випливає з самого договору та це пояснили і представники ОСОБА_1 в судовому засіданні, ця сума в 20000тис. є фіксованою і не залежить і не змінюється від кількості складених клопотань чи кількості проведених судових засідань по справі.

Позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», так як є інвалідом 2 групи.

Тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, до кількості позовних вимог, що становить 2522 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 40, 42, 49-2235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 4-5, 12, 76-83, 264-265 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" № 480-к від 25 листопада 2019 року про звільнення з роботи 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на посаді головного фахівця сектору охоронної діяльності відділу безпеки апарату управління філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування".

Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (, вул. Полтавська, буд. 86, м. Красноград, Харківська область, 63304) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 250350 (двісті п`ятдесят тисяч триста п`ятдесят) грн 02 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування"(, вул. Полтавська, буд. 86, м. Красноград, Харківська область, 63304) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (, вул. Полтавська, буд. 86, м. Красноград, Харківська область, 63304) на користь ОСОБА_1 витрати на надання йому правничої допомоги в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 371 (триста сімдесят одна) грн. 25 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (, вул. Полтавська, буд. 86, м. Красноград, Харківська область, 63304) на користь держави судовий збір в розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 40 коп. на отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 грудня 2020 року.

Суддя