Єдиний унікальний номер судової справи: 488/2503/20
Номер провадження № 22-ц/812/1917/20 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Лазаревої Г.М. в приміщенні того ж суду про повернення заяви позивачеві, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко Світлани Василівни про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2020 року позовна заява залишена без руху, через її невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: зміст позовних вимог, викладених в позовній заяві не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та інтересів, не надано доказів на підтвердження того, що місцем розташуванням спадкового майна є Корабельний район м. Миколаєва, що впливає на визначення підсудності. Крім того, в позовній заяві позивач просить вирішити під час підготовчого судового засідання декілька клопотань, що не відповідає вимогам ст. 84 ЦПК України, у зв`язку з чим, позивачці надано строк для усунення вказаних недоліків.

Наступною ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко Світлани Василівни про визнання заповіту недійсним визнано неподаною та повернуто позивачці.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати і направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивачем були усунуті всі недоліки, викладені в ухвалі суду та 04 вересня 2020 року було подано нову редакцію позовної заяви. Між тим, позовну заяву було повернуто з підстав невиконання недоліків вказаних в ухвалі стосовно ненадання позивачем копій документів для відповідача та третьої особи, однак про вказані недоліки позовної заяви в ухвали судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2020 року зазначено не було.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Отже, цей пункт втілює в собі "право на суд", яке згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на "розгляд" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" 2002 рік).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. При цьому позивач сам обирає способи захисту своїх прав та інтересів та звертається до суду з позовом до конкретної особи відповідача, який, на думку позивача, порушує його права та інтереси.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2020 року позовна заява залишена без руху, через її невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: зміст позовних вимог, викладених в позовній заяві не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та інтересів, не надано доказів на підтвердження того, що місцем розташуванням спадкового майна є Корабельний район м. Миколаєва, що впливає на визначення підсудності. Крім того, в позовній заяві позивач просить вирішити під час підготовчого судового засідання декілька клопотань, що не відповідає вимогам ст. 84 ЦПК України, у зв`язку з чим, позивачці надано строк для усунення вказаних недоліків.

04 вересня 2020 року позивачем на виконання вказаної ухвали суду подано нову редакцію позовної заяви із додатками.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко Світлани Василівни про визнання заповіту недійсним визнано неподаною та повернуто позивачці.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою від 17 серпня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 була залишена без руху і позивачу надано строк для усунення недоліків. 04 вересня 2020 року позивачем на виконання вказаної ухвали надано суду нову редакцію позовної заяви з додатками. Проте, позивачем до позовної заяви для відповідача та третьої особи додала не всі копії документів, що додаються до позовної заяви.

Вважаючи, що позивачем не усунуті усі недоліки зазначені в ухвалі від 17 серпня 2020 року, суд дійшов висновку про необхідність визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки останній зроблений з порушенням норм процесуального права.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, передбачені положеннями статей 175, 177 ЦПК України.

В силу ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст.185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом вказаних норм закону, повернення позовної заяви з підстав невиконання вимог ухвали суду про усунення недоліків можливе лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилася від виконання вказаних у ній вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, з метою усунення недоліків зазначених в ухвалі судді від 17 серпня 2020 року, було подано до суду нову редакцію позовної заяви.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зокрема, зазначала, що після отримання ухвали про залишення її позовної заяви без руку від 17 серпня 2020 року, нею були усунуті усі недоліки зазначенні в тексті ухвали і 04 вересня 2020 року вона подала до суду нову редакцію позовної заяви. Вимога щодо надання копій документів для відповідача та третьої особи в ухвалі судді від 17 серпня 2020 року зазначена не була.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позивачем фактично усунуто.

Разом з тим, після отримання нової редакції позовної заяви суд встановивши, що відсутня достатня кількість копій документів мав можливість повторно залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення вказаних недоліків.

Повернення позовної заяви із суто формальних підстав, які не перешкоджають її розгляду, є порушенням права на доступ до правосуддя, принцип якого проголошено ст.55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п.1 ст.6 Конвенції.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення судом першої інстанції позовної заяви ОСОБА_1 з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права позивача на гарантії захисту у суді своїх інтересів, а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.