Провадження № 2/521/997/20
17 лютого 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Леонова О.С.,
при секретарі судового засідання - Шабалдак О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
До Малиновського районного суду м. Одеса звернувся адвокат Павелко А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просив суд визнати ОСОБА_2 , таким що втратив право користування житлом, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Позивачка ОСОБА_1 з 15.12.2004 року є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування. З дати набуття права власності на вказану квартиру у ній зареєстрована у встановленому законом порядку ОСОБА_1 , її дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її колишній чоловік ОСОБА_2 . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду від 31.03.2014 року.
Відповідач ОСОБА_2 , фактично не проживає в квартирі позивачки в АДРЕСА_1 , з січня 2010 року, проте факт його реєстрації у вказаній квартирі викликає труднощі в оплаті комунальних послуг, які нараховуються за кожну зареєстровану особу в квартирі, складення договорів пов`язаних з житловим приміщенням. Відповідач досить довгий час не користувався вказаним житловим приміщенням, ОСОБА_2 проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , власником якої він є. У зв`язку з вищенаведеним, позивачка стверджує, що є підстави вважати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.01.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи в заочному порядку.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.
Від представника позивача через канцелярію суду (вхід. №2669 від 23.01.2020 року), в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати за відсутності позивача та його представника, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухваленні судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, відзив на позов до суду не надав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 15.12.2004 року (а.с.7) та копією витягу з Державного реєстру правочинів витяг № 480329 від 15.12.2004 року (а.с.8) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5905653 від 17.12.2004 року, де зазначено підставою виникнення права власності договір дарування реєстраційний № 6016 від 15.12.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Орзіх В.М. (а.с.9).
Із копії довідки-виписки із домової книги про склад сім`ї та реєстрацію від 30.09.2019 року вбачається, що у вказаній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , 1974 року народження, з 04.08.1999 року (а.с. 10).
Згідно відповіді від 04.11.2019 року наданої Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34).
Позивачка стверджує, що ОСОБА_2 не користується спірним житловим приміщенням з січня 2010 року, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин.
Як вбачається з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31.03.2014 року (справа №521/1550/14-ц, провадження №2/521/3574/14) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 11.04.2011 року у Другому Малиновському відділі державної реєстрації цивільного акту Одеського міського управління юстиції, актовий запис №140, вказаним рішенням шлюб між сторони розірвано (а.с.11).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що ОСОБА_2 , належить на праві приватної власності об`єкт житлової нерухомості, а саме квартира за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 13-14).
Також, факт відсутності ОСОБА_2 з січня 2010 року за вказаною адресою підтверджується актом про відсутність за місцем реєстрації від 09.06.2019 року (а.с.12).
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно із ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
У силу ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом та у відповідності дост.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.
Як роз`яснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_1 , так як в судовому засіданні встановлено, що він понад один рік не проживає на спірній житловій площі.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 768,40 гривень.
Керуючисьст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 768, 40 грн. в рахунок сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 28.02.2020 року.

Головуючий О.С. Леонов

28.02.20