РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

02 грудня 2020 року м. Кремінна

Справа № 414/1869/20

Провадження № 2/414/430/2020

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючої судді Тесленко І.О.,

за участі секретаря судового засідання Горбаньової Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кремінна позовну заяву позивача ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце мешкання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в інтересах якої діє представник адвокат Костроба Тетяна Анатоліївна, до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Костроба Тетяна Анатоліївна звернулась до Кремінського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні власністю, визнавши ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 . В обґрунтування позову, зазначила, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 . У вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Однак відповідачі за вказаною адресою не мешкають більше 20 років, їх місце перебування та проживання невідоме, засоби зв`язку відсутні. Відповідачі станом квартири не цікавляться. В житловому приміщенні відсутнє будь-яке майно відповідачів. У зв`язку з вищевикладеним позивач вважає, що відповідачі не користуються квартирою без поважної причини понад 6 місяців, а тому, просить суд визнати останніх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 25.09.2020 року провадження по вищевказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Інших процесуальних дій не вчинялося.

У судове засідання представник позивача з`явилась, підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали.

У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання, та від яких не надходило заяви про розгляд справи за їх відсутності, причини неявки ними не повідомлені, відзиву на позов не подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідачів на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п`ятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши в судовому засіданні свідків та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Свідок ОСОБА_6 повідомила суд, що вона проживає за адресою АДРЕСА_4 . Знає, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були колишніми власниками квартири АДРЕСА_3 та мешкали за зазначеною адресою, однак вона їх не бачила у будинку вже понад двадцять років, знає, що вони виїхали на постійне місце проживання до РФ.

Свідок ОСОБА_7 повідомив суд, що він зареєстрований у м. Рубіжне, але фактично проживає останні десять років у АДРЕСА_5 , протягом всього часу що він живе за вказаною адресою у квартирі АДРЕСА_6 нікого не бачив, вказав, що там ніхто не проживав до моменту придбання цієї квартири позивачкою, десь 3-4 місяці тому.

Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 215846056 від 10.07.2020 року сформованим приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Тіщенко О.М, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с. 13).

Згідно копії домової книги, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.14-15).

З акту від 28.07.2020 року затвердженого печаткою Відділу адміністративних послуг Виконавчого комітету Кремінської міської ради, вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 більше 20 років не проживають за адресою: АДРЕСА_7 . Власних речей у житловому приміщенні не мають (а.с. 16).

У довідці про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку № 2708 від 22.07.2020 року виданою Виконавчим комітетом Кремінської міської ради Луганської області, зазначено, що за адресою: АДРЕСА_7 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . У родинних стосунках позивач з відповідачами не перебуває. (а.с. 17).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4 ,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст. 391 ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Згідно статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Суд захищаючи право власності громадян, усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення; втрата права користування житловим приміщенням є наслідком відсутності члена сім`ї власника за місцем реєстрації без поважної причини.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, надавши оцінку всім обставинам та доказам по справі, враховуючі, що відповідачі понад 20 років не проживають у спірній квартирі, з огляду на те, що судом не встановлено причини поважності не проживання у квартирі відповідачів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 158, 168 ЖК України, ст. ст. 316, 317, 321, 386, 391,405 ЦК України, ст.ст. 4, 76 - 78, 197, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Костроба Тетяна Анатоліївна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) такими, що втратили право користування квартирою за адресо: АДРЕСА_7 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 грудня 2020 року.

Суддя І.О. Тесленко