Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/645/19

2/330/34/2020

"12" лютого 2020 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Нестеренко Т.В.,

при секретарі Корнієнко М.М.,

за участю представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

за участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

за участю відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку в приміщенні Якимівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину цього майна та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Якимівського районного суду Запорізької області з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину цього майна, а саме: провести поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .Визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв. метри, житловою площею 37,7 кв. метри. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на мою, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 600 гривень.

В обгрунтування вимог позивач зазначила, що з 15 жовтня 2014 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджуєтеся свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3 , виданим 15.10.2914 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану респіраційної служби Якимівського районного управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис за № 71.20 березня 2018 року рішенням Якимівського районного суду Запорізької області (суддя Ковальчук О.А., справа № 330/295/19) шлюб між нею та відповідачем було розірвано.Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 03.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Якимівського районного управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис за № 146.Перебуваючи у шлюбі, позивачем та відповідачем за спільні кошти було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв. метри, житловою площею 37,7 кв. метри.Цей факт підтверджується договором купівлі продажу будинку від 18.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Уколовим С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2099 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2015 року. Таким чином, позивач зазначає, що вона має право на 1/2 частину майна, придбаного у період шлюбу.На сьогоднішній день відповідач в добровільному порядку не бажає розділити житловий будинок, який є нашої спільною сумісною власністю, у зв`язку із чим, вважає, що порушуються її права.Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 18.09.2015 року вартість спірного нерухомого майна становить 149000 гривні.Таким чином, 1/2 частина вартості спільного майна, набутого під час перебування у шлюбі з відповідачем становить 74500 гривень, а тому сума судового збору складає 768,40 гривень.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, згідно якого просив: стягнути з відповідача ОСОБА_5 1/2 вартості спільно набутого майна, що оцінюється в суму 30 000,00 грн..

В зустрічному позові ОСОБА_4 зазначив, що 15.10.2014 року позивач ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_7 . У сторін позову є спільна дитина син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на теперішній час проживає разом із відповідачем. Станом на день подання позову шлюбні відносини між сторонами припинено, відповідачем позивачем за первинним позовом подано заяву до суду про розподіл майна подружжя.Перед розірванням шлюбу сторони позову домовились про добровільний поділ спільного майна, однак після розлучення відповідач зажадала виділити їй більшу частину, без урахування іншого спільно набутого майна. Такі вимоги позивач вважає недоведеними та змушений відстоювати свої права у судовому порядку. Позивач - відповідач за первинним позовом вважає, що відповідач не зовсім рівноцінно розподіляє спільно набуте майно в шлюбі, та приховує від Суду наступне спільно набуте майно:пральна машина - 7 000,00 грн.; холодильник - 18 000,00 грн.; мікрохвильова піч 1 500,00 грн.; морозильна камера 9 000,00 грн.; спальний гарнітур - 3 000,00 грн.;- диван 3 000,00 грн.; шкаф - купе 5 500,00 грн.;- телевізор - 10 000,00 грн.;- будівельні матеріали - 10 000,00 грн.. Вказане майно перебуває у володінні відповідача разом наявними документами, що підтверджують право спільної власності.При цьому позивач зазначає, що відповідачем не буде оспорювано кількість та вартість спільно набутого майно, що в свою чергу звільняю позивача від обов`язку доказування відповідно до вимог ЦПК України. У разі такої незгоди, позивач заявляє про намір надати Суду копії документів, що стосуються предмету позову.На підставі вищевикладеного, просив суд об`єднати в одне провадження наявні позови про поділ майна подружжя між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , що перебувають в провадженні Якимівського районного суду Запорізької області.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину цього майна.

Від позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 надійшла уточнена позовна заява, у якій окрім вимог зазначених у первісній позовній заяві просила стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вартість 1/2 частини автомобіля автомобіля ВАЗ - 217030, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1596 та автомобільного вантажного причіпу «Караван» рама НОМЕР_6 модель 030, у розмірі 61284 (шістдесят одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1381,24 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 4600 гривень.

Від відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 надійшов письмовий відзив на уточнену позовну заяву, у якій він зазначив, о ознайомившись із уточненою позовною заявою від 09.07.2019 року, відповідач за первинним позовом ОСОБА_4 заперечує проти задоволення уточненого первинного позову, та вважає, що цей позов не може бути задоволений судом в повному обсязі, виходячи з наступного:Позивачем ОСОБА_5 зазначено, що 10.08.2016 року (тобто під час перебування у шлюбі) відповідачем ОСОБА_4 було придбано за спільні кошти вантажний причіп "Караван" за грошові кошти в сумі 13 000,00 грн. у ФОП ОСОБА_10 , тому просить стягнути із відповідача ОСОБА_4 суму в розмірі 6 500,00 грн., що не відповідає фактичним обставинам, оскільки: по-перше, відповідачем ОСОБА_4 причіп було придбано у ПП "Любинський і К", а не у ФОП ОСОБА_10 , що підтверджується витягами із Єдиного реєстру юридичних осіб, що перебуває у вільному доступу. Окрім того, накладна № 148 не являє собою договір купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки не відповідає вимогам глав 16 та 54 ЦК України; по-друге, вказаний причіп згідно тексту зазначеної накладної "відвантажено" ОСОБА_4 , тобто зовсім іншій особі, ким не являється відповідач. На підтвердження вказаного просимо звернуту Суд увагу на доручення ПП "Любинський і К" та Акт приймання передачі ТЗ, укладеного між директором ПП "Любинський і К" та відповідачем ОСОБА_4 (додається до відзиву відповідачем). Сукупність зазначених обставин дає підстави відповідачу вважати, що надана Суду накладна № 148, датована нібито 10.08.2016 року, виготовлена під час виниклого спору, тобто є сфальсифікованим документом, з ЦЬОГО ПРИВОДУ Відповідачем ОСОБА_4 буде додатково подано клопотання про витребування доказів та, у разі необхідності, - про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення дати заповнення спірної накладної; по-третє, позивач сама собі суперечить під час нормативного обґрунтування позову та під час визначення вартості спільно набутого майна застосовує виборчу, вигідну їй тактику, ігноруючи положення п.п.а) п.12 ПВСУ "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" N 20 від 22.12.1995 року, де зазначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.Позивач черговий раз викладає неіснуючі обставини та факти стосовно кількості та вартості спільно набутого майна подружжя, саме нібито придбаного відповідачем автомобіля ВАЗ 217030 у 2016 році, оскільки, по-перше, зазначені обставини може спростувати свідок - батько відповідача ОСОБА_11 , по-друге, надані позивачем копії документів, а саме довіреності та розписки оскільки відповідно до вимог ст.ст.77,78 ЦПК України є неналежними та недопустимими доказами, та по-третє наведення ринкової вартості автомобіля, яка не підтверджена жодним доказом.Одночасно з поданням відзиву відповідач ОСОБА_4 зазначає що заявляє клопотання про допит свідків, анкетні дані повідомить суду до початку судового засідання та забезпечення явки яких бере на себе. Таким чином, відповідач ОСОБА_4 не оспорює право власності позивача ОСОБА_5 на 1/2 частину житлового будинку, що спільної сумісною власністю, набутою спільно під час шлюбу. Враховуючи наведене, просив суд у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити в частині відшкодування вартості вантажного причепу "Караван" та автомобіля ВАЗ - 217030, зустрічний позов - задовольнити повністю.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом у судовому засіданні ОСОБА_2 просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги за первісним позовом та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , не заперечував проти часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом, в частині визнання права власності за позивачкою на Ѕ частину будинку та просив задовольнити їх зустрічний позов.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 , не заперечував проти часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом, в частині визнання права власності за позивачкою на Ѕ частину будинку та просив задовольнити їх зустрічний позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги за первісним та зустрічним позовом, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно дост.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 15.10.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Якимівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №71. Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 20.03.2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Сторони від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Якимівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №146.

Під час зареєстрованого шлюбу, а саме: 18.09.2015 року був придбаний будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0.1500 га., що підтверджується договором куплі-продажу будинку від 18.09.2015 року.

Право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_4 , що підтверджується відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

За змістом ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1 ст.61 СК). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 цього Кодексу, відповідно до якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Сімейного Кодексу.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.71 Сімейного Кодексу поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 Сімейного Кодексу щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у цивільній справі № 6-2565цс16.

Відповідно до частини 1 ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : 1) майно, набуте до шлюбу; 2) майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй або йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права, визначену ст.60 Сімейного Кодексу України, та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15.

Таким чином, надавши оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку, що спільною сумісною власністю подружжя належить визнати житловий будинок, загальною площею 70,9 кв.метри, житловою площею 37,7 кв. метри, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0.1500 га..

За правилом, встановленим частиною 1 ст.70 Сімейного Кодексу, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя відповідно до роз`яснень вище наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст.372 цього Кодексу при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

В силу вимог ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, об`єктами спільної сумісної власності подружжя, є будинок, загальною площею 70,9 кв.метри, житловою площею 37,7 кв. метри, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0.1500 га., придбаний сторонами у період шлюбу.

Ні позивачем, ні відповідачем суми грошової компенсації замість частки у майні на депозитний рахунок суду не внесено. Обставин, які б свідчили про згоду на отримання сторонами компенсації замість частки у майні судом також встановлено. Таким чином, з урахуванням неможливості реального розподілу спірного майна, суд вважає за необхідне при вирішенні спору застосувати правило визнання за подружжям ідеальних часток в майні та залишення його у спільній частковій власності, що відповідатиме засадам справедливості, добросовісності і розумності .

З огляду на це суд вважає, що поділ спільного майна подружжя слід провести шляхом визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права власності по Ѕ частині жилого будинку, розташованого за адресою: будинок, загальною площею 70,9 кв.метри, житловою площею 37,7 кв. метри, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0.1500 га., що в подальшому не позбавляє сторони вирішувати питання про припинення права на частку у спільному майні шляхом застосування положень ст.ст. 364,365 Цивільного Кодексу.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в уточненій позовній заяві просила стягнути з ОСОБА_4 , на її користь вартість 1/2 частини автомобіля ВАЗ - 217030, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1596 та автомобільного вантажного причіпу «Караван» рама НОМЕР_6 модель 030, у розмірі 61284 (шістдесят одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні.

На підтвердження покупки автомобіля ВАЗ - 217030, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1596, ОСОБА_2 надала довіреність від 29.07.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_12 уповноважив гр.. ОСОБА_4 та ОСОБА_11 представляти його інтереси з усіх питань пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням зазначеного автомобіля. Також надала витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_11 є особами які розпоряджаються зазначеним автомобілем на підставі довіреності ОСОБА_12 .. Також позивачем було надано копію розписки ОСОБА_12 від 29.07.2016 року про те, що ним були отримані грошові кошти від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за проданий ним автомобіль ВАЗ - 217030, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1596.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 зазначив, що даний автомобіль був придбаний за його гроші, які він отримав як соціальну виплату. У довіреності від 29.07.2016 року якою ОСОБА_12 уповноважив гр.. ОСОБА_4 та ОСОБА_11 представляти його інтереси з усіх питань пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням зазначеного автомобіля ОСОБА_4 був записаний з метою усунення перешкод користування зазначеним автомобілем.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначив, що розписку від 29.07.2016 року він підписав влітку 2019 року на прохання ОСОБА_2 , зазначив, що грошові кошти за зазначений автомобіль він отримав від ОСОБА_4 та його батька ОСОБА_11 , тому він не знає точно за чиї саме гроші було придбано у нього автомобіль.

Документів та доказів на підтвердження реальної вартості зазначеного автомобіля суду надано не було, врахувавши викладене та заслухавши свідків, суд приходить до висновку про неможливість встановити дійсну вартість та за чиї саме кошти був придбаний зазначений автомобіль. Тому відповідно суд не має можливості визнати автомобіль ВАЗ - 217030, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1596 спільною сумісною власністю подружжя, так як жодною зі сторін не надано належних доказів, а саме: дійсної його вартості на час розгляду справи.

На підтвердження покупки причепа «Караван» рама НОМЕР_6 ОСОБА_2 було надано до суду накладну №148 від 10.08.2016 року видану ФОП « ОСОБА_13 » про те, що ОСОБА_4 було відпущено зазначений причіп за 13000 грн. та доручення ПП «Любинський і К», але зазначені свідки відмовилися від надання показів в судовому засіданні, надавши письмові заяви. При наданні пояснень відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним, ОСОБА_4 зазначив, що причеп «Караван» на даний час знаходиться на його подвір`ї та ринкова вартість його 1500 гривень.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_2 вартості 1/2 частини автомобіля ВАЗ - 217030, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1596 та автомобільного вантажного причіпу «Караван» рама НОМЕР_6 модель 030, у розмірі 61284 (шістдесят одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні є необґрунтованими, в їх задоволенні слід відмовити.

Що стосується вимог зустрічного позову суд приходить до наступного.

Згідно зустрічних позовних вимог, ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_2 не зовсім рівноцінно розподіляє спільно набуте майно в шлюбі, та приховує від Суду наступне спільно набуте майно:пральна машина - 7 000,00 грн.; холодильник - 18 000,00 грн.; мікрохвильова піч 1 500,00 грн.; морозильна камера 9 000,00 грн.; спальний гарнітур - 3 000,00 грн.;- диван 3 000,00 грн.; шкаф - купе 5 500,00 грн.;- телевізор - 10 000,00 грн.;- будівельні матеріали - 10 000,00 грн.. Просив стягнути з відповідача ОСОБА_9 Ѕ вартості спільно набутого майна, що оцінюється в суму 30 000,00 грн..

Документів та доказів на підтвердження вартості зазначеного майна суду надано не було, тому суд не має можливості встановити дійсну вартість та шляхи набуття даного майна сторонами.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному сторонами в позовних заявах, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного доказу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 48-49, 76-79, 81-84,89,90,95,133,137,141-142,258-259,268,352,354 ЦПК України, ст.ст. 57-74 СК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину цього майна - задовольнити частково.

Провести поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв. метри, житловою площею 37,7 кв. метри.

В іншій частині вимог позовної заяви про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину цього майна відмовити.

У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Якимівський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.В. Нестеренко