Справа № 750/9965/20
Провадження № 2/750/2206/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Шилової Ж.О.,

за участю позива ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Малая А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради про стягнення заборгованості по недонарахованій заробітній платі,

в с т а н о в и в :

02 листопада 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по недонарахованій заробітній платі в сумі 159221 грн. 46 коп.

Обгрунтовано позов тим, що позивач працює водієм тролейбусу в Комунальному підприємстві «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради з 19 вересня 2017 року. Проте, у період з вересня 2017 року по липень 2020 року йому виплачувалась заробітна плата в меншому розмірі, ніж це передбачено галузевими угодами, укладеними між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, чим порушені його права.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

У встановлений судом строк представник відповідача подав відзив на позовну заяву, зазначивши, що заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача вказав, що відповідно до Статуту Комунальне підприємство «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради (далі - КП «Чернігівське тролейбусне управління») не віднесено до сфери управління Міністерства інфраструктури України, а тому положення Галузевої угоди 2017-2018 та Галузевої угоди 2019-2021 можуть мати для даного підприємства виключно рекомендаційний характер. Основним документом у правовідносинах між адміністрацією КП «Чернігівське тролейбусне управління» та трудовим колективом є колективний договір, який не містить положень про оплату праці у тих розмірах, про які заявляє позивач.

Також, представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що Чернігівська обласна організація професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України не наділена повноваженнями тлумачити положення чинного законодавства України з питань оплати праці, співвідношення норм Галузевої угоди та колективного договору, а тому позиція щодо застосування положень галузевих угод є суб`єктивною думкою голови обласної організації профспілки ОСОБА_3 . Крім того, у період з серпня 2017 по жовтень 2020 діяльність КП «Чернігівське тролейбусне управління», з питань дотримання законодавства в частині нарахувань і виплати заробітної плати працівникам, десять разів перевірялася Управлінням держпраці в Чернігівській області, порушень встановлено не було.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що не згоден з твердженням відповідача та зазначив, що положення галузевих угод, укладених між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України розповсюджуються на діяльність КП «Чернігівське тролейбусне управління» і мають ним виконуватись.

Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що положення статуту КП «Чернігівське тролейбусне управління», Колективного договору не визнавалися нечинними, а тому підприємство керується ними у своїй діяльності. Ні Кабінет Міністрів України, ні Міністерство інфраструктури України не мають жодного відношення до фінансово-господарської діяльності КП «Чернігівське тролейбусне управління». Формування тарифної політики та умов оплати праці на підприємстві належить до виключної компетенції самого підприємства, власника та уповноваженого ним органу.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 19 вересня 2017 року, що підтверджується записами у трувій книжці та наказом № 170-к від 18.09.2017.

Згідно статуту КП «Чернігівське тролейбусне управління» є комунальним підприємством, його власником є територіальна громада м. Чернігова в особі Чернігівської міської ради. Підприємство знаходиться у підпорядкуванні управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради.

За результатами фінансово-господарської діяльності упродовж 2016, 2017, 2018, 2019, І півріччя 2020 років КП «Чернігівське тролейбусне управління» є збитковим, що підтверджується інформацією Управління економічного розвитку міста Чернгівської міської ради № 121/12-01-29 від 18.11.2020.

Колективним договором, укладеним між адміністрацією та трудовим колективом КП «Чернігівське тролейбусне управління», який зареєстрований 30 січня 2013 року Деснянською районною у м. Чернігові радою, передбачено (п. 2.2), що оплата праці працівників визначається їх особистим трудовим вкладом з урахуванням кінцевих результатів роботи пвдприємства, на підставі розроблених і затверджених керівником підприємства та узгоджених з головою профспілки: положень про оплату праці та преміювання, посадових окладів, тарифів згідно штатного розкладу, а також контрактів, трудових угод.

Конкретний розмір доплат і надбавок визначається Положенням про оплату праці або наказом.

14 листопада 2017 року Деснянською районною у м. Чернігові радою зареєстровано колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом КП «Чернігівське тролейбусне управління», реєстраційний номер 194. Даний колективний договір, як і поперпедній, підписаний начальником КП «Чернігівське тролейбусне управління» та головою профспілкового комітету.

Згідно пункту 1.2 договору сторони визнають даний колективний договір локальним нормативно-правовим актом, на підставі якого буде здійснюватися регулювання всіх соціально-економічних, виробничих і трудових відносин підприємства протягом усього періоду його дії.

Пунктом 1.4 договору визначено, що даний колективний договір поширюється на всіх працівників підприємства, незалежно від того, чи є вони членами профспілки.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що організація оплати праці на підприємстві здійснюється у відповідності до Закону України «Про оплату праці» та іншими законодавчими та нормативними актами. Основною професією на підприємстві є професія водія пасажирського тролейбуса.

Пунктом 2.2 договору визначено, що оплата праці працівників визначається їх особистим трудовим вкладом з урахуванням кінцевих результатів роботи підприємства, на підставі розроблених і затверджених керівником підприємтсва та узгоджених з головою профспілки: положень про оплату праці та преміювання, посадових окладів, тарифів згідно штатного розкладу, а також контрактів, трудових угод.

Пунктом 2.4 договору в тому числі передбачено доплати у процентному відношенні до тарифу (окладу) за роботу в нічний час, у вечіній час, ненормований робочий день.

Конкретний розмір доплат і надбавок визначається Положенням про оплату праці або наказом.

Упродовж 2017-2020 років КП «Чернігівське тролейбусне управління» є збитковим комунальним підприємством та відповідно декларує збитки, що підтверджується податковими деклараціями з податку на прибуток підприємства за 2017, 2018, 2019, три квартали 2020 року та інформацією, яка міститься у відповіді управління економічного розвитку міста Чернігівської міської ради від 18.11.2020.

Розмір часової тарифної ставки на КП «Чернігівське тролейбусне управління» постійно збільшується, не зважаючи на збиткову діяльність підприємства: згідно положення про оплату праці та преміювання водіїв тролейбусів, яке введено в дію 15.09.2017 часова тарифна ставка становила 23,40 грн.; згідно положення про оплату праці та преміювання водіїв тролейбусів, яке введено в дію 01.02.2018 часова тарифна ставка становила 28, 24 грн.; згідно положення про оплату праці та преміювання водіїв тролейбусів, яке введено в дію 01.02.2019 часова тарифна ставка становила 40,00 грн.; згідно положення про оплату праці та преміювання водіїв тролейбусів, яке введено в дію 01.02.2020 часова тарифна ставка становила 42,00 грн.

КП «Чернігівське тролейбусне управління» у своїй довідці від 18.11.2020 зазначило, що у період з серпня 2017 по жовтень 2020 діяльність цього підприємства з питань дотримання законодавства в частині нарахувань і виплати заробітної плати працівникам десять разів перевірялася Управлінням держпраці в Чернігівській області, порушень встановлено не було.

Згідно частини четвертої статті 97 КЗпП власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Галузеві угоди на 2017-2018, 2019-2021 роки укладені між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, підписані Міністром інфраструктури України та Головою ЦК профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається між роботодавцем з однієї сторони і одним або кількома профспілковими органами, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони. Сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

У частині першій статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» (в редакції, чинній на момент укладення галузевої угоди на 2017-2018 роки та 2019-2021 роки) передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Галузева угода на 2017-2018 роки та галузева угода на 2019-2021 роки підписана між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Як зазначено вище, сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Згідно абзацу 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про соціальний діалог» (в редакції, чинній на момент укладення галузевої угоди на 2017-2018 роки та 2019-2021 роки) сторонами соціального діалогу є: на національному рівні - профспілкова сторона, суб`єктами якої є всеукраїнські об`єднання професійних спілок, а в межах певного виду економічної діяльності - всеукраїнські професійні спілки, створені за галузевою ознакою; сторона роботодавців, суб`єктами якої є всеукраїнські об`єднання організацій роботодавців та їх об`єднання, що діють у кількох видах економічної діяльності, а в межах певного виду економічної діяльності - об`єднання організацій роботодавців, які створені за галузевою ознакою і мають статус всеукраїнських; сторона органів виконавчої влади, суб`єктами якої є Кабінет Міністрів України та/або центральні органи виконавчої влади.

У частині першій статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Як зазначено в п.п. 1.3 галузевої угоди 2017-2018 та галузевої угоди 2019-2021 положення цієї галузевої угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх підприємств міського електричного транспорту (трамвай, тролейбус), що перебувають у сфері відання Сторін Галузевої угоди.

Згідно основних положень п. 3.5. Галузевої угоди 2017-2018 та 2019-2021 сторони Галузевої угоди домовилися рекомендувати сторонам соціального діалогу відповідного рівня передбачати у територіальних угодах та колективних договорах забезпечення виплати належної працівникам заробітної плати.

Галузева угода 2017-2018 та галузева угода 2019-2021 не підписані стороною роботодавця, а тому дія вказаних галузевих угод не поширюється на КП «Чернігівське тролейбусне управління» і положення галузевої угоди 2017-2018 та галузевої угоди 2019-2021 можуть мати для КП «Чернігівське тролейбусне управління» виключно рекомендаційний характер.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 296/1091/16-ц (провадження № 61-23191св18) міститься висновок, що «для обов`язковості виконання роботодавцем зобов`язань у сфері соціально-трудових відносин, передбачених тією чи іншою галузевою (міжгалузевою) угодою, необхідно встановити чи входить профспілкова організація підприємства до організаційної ланки всеукраїнської профспілки та її об`єднання, а також віднесення підприємства до сфери управління міністерства або іншого центрального органу виконавчої влади, який є суб`єктом сторони органів виконавчої влади цієї угоди. При цьому під час визначення обов`язковості застосування положень колективних угод необхідно враховувати норми Рекомендацій Міжнародної організації праці № 91, основоположне значення яких взято до уваги у ратифікованій Україною Конвенції Міжнародної організації праці № 154, а саме: що усякий колективний договір має зв`язувати сторони, що його підписали, а також осіб, від імені яких його укладено».

Подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2020 року у справі № 727/4884/16-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд приходить до висновку, що заробітна плата позивачу нараховувалася та виплачувалася відповідно до положень колективних договорів, які укладались в КП «Чернігівське тролейбусне управління». Згідно положень Галузевих угод на 2017-2018, 2019-2021 роки, вони були підписані між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення. Виходячи зі змісту Законів України «Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності» та «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» перебування у сфері дії сторін галузевої угоди передбачає добровільне членство підприємства в організаціях роботодавців, їх об`єднаннях та у профспілках, їх об`єднаннях. Сторона роботодавця не підписувала та не приєднувалась до Галузевої угоди, яка підписана між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2017-2018 роки та Галузевої угоди між тими ж сторонами на 2019-2021 року, а тому не брала на себе обов`язок виконувати приписи угод. Поширення положень Галузевих угод, які підписані між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2017-2018, 2019-2020 роки на відповідача, як роботодавця, не відповідає принципу соціального діалогу щодо добровільності прийняття сторонами зобов`язань у сфері соціально-трудових відносин.

За таких обстави, враховуючи викладене вище, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Представником відповідача заявлено клопотання про відшкодування позивачем понесених у справі витрат на правничу допомогу.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Малай А.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 12.11.2020 та ордеру № 1007767 від 17.11.2020.

Згідно виписки по особовому рахунку від 16.11.2020 КП «Чернігівське тролейбусне управління» перерахувало адвокату Малай А.В. 10000 грн. за правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Згідно розрахунку до договору до переліку послуг по наданню правничої допомоги віднесено: ознайомлення з матеріалами справи та нормативно-правовою базою (4 год. роботи), підготовка та подання відзиву на позовну заяву (6 год. роботи), участь у судових засіданнях (4 год. роботи).

У виписці по особовому рахунку при перерахуванні коштів адвокату в розмірі 10000 грн. зазначено призначення платежу «за супроводження справи № 750/9965/20 в Деснянському районному суді м. Чернігова та Чернігівському апеляційному суді».

Оскільки відповідачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, проте, оплата здійснена за супроводження справи у суді першої та апеляційної інстанції, судове засідання у справі тривало одну годину, а не чотири години, як зазначено в розрахунку, а тому враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг у суді першої інстанції, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача 4000 грн. витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради (місцезнаходження: вул. Шевченка, 50-А, м. Чернігів, ) про стягнення заборгованості по недонарахованій заробітній платі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради 4000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.12.2020.

Суддя