Справа № 635/4712/17
Провадження № 2/638/1175/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретарів Тягунової Р.Ю., Тітової М.О.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

22.08.2017 ОСОБА_1 звернулась до Харківського районного суду Харківської обалсті з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області зазначену цивільну справу направлено за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що згідно з договором позики від 14 березня 2014 року її чоловік ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 у позику грошові кошти в сумі 408000,00 грн. На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 14 березня 2014 року між тими ж сторонами укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передане нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Вартість предмета іпотеки становить 370000,00 грн. В подальшому позивач дізнався про той факт, що іпотекодержателем відповідачем здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки та 12 вересня 2016 року відповідач став власником предмета іпотеки. Права іпотекодержателя за іпотечним договором від 14 березня 2014 року відповідач набув згідно договору про відступлення права вимоги від 16 червня 2016 року, одночасно з цим відповідач набув право вимоги за договором позики від 14 березня 2014 року на підставі відповідного договору. Згідно звіту про оцінку житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , величина вартості станом на 12 вересня 2016 року становить 2355207,00 грн. Тому відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві грошові кошти в сумі 2355207,00 грн 408000,00 грн = 1947207,00 грн * 90% = 1752486,30 грн.

22.11.2018 представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 подано відзив, в якому зазначено, що згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» права вимоги відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог має іпотекодавець. Іпотекодавцем за договором є ОСОБА_4 , і лише він має право такої вимоги. Права позивача не порушені, тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив адвоката Тарасенко Д.Ю. представляти його інтереси в суді.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, сума позики була визначена в доларах США, а відтак забезпечені іпотекою вимоги є не 408000,00 грн, як зазначає позивач, а 40 8000 доларів США. Крім того, за договором позичальнику нараховані санкції за порушення строку повернення кредиту, що також входить до забезпечених іпотекою вимог.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Тарасенко ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 14 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 (позикодавець) передав у власність ОСОБА_4 (позивальник) грошові кошти у вигляді в натурі на суму 408 000 грн, що на момент укладення договору позики складає за згодою сторін 408 000 грн. Позичальник зобов`язався повернути суму позику, розраховану в еквіваленті долара США згідно графіку, визначеному в договорі, із кінцевим строком повернення 14 березня 2015 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. (а.с.2)

В той же день між тими ж сторонами був укладений договір іпотеки, за яким з метою забезпечення зобов`язання, що виникло із згаданого вище договору позики, ОСОБА_4 (іпотекодавець) передав ОСОБА_3 (іпотекодержатель) в іпотеку житловий будинок із надвірними житловими будівлями під номером АДРЕСА_1 . Сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 370 000, 00 грн. З тексту договору слідує, що зазначений будинок належав ОСОБА_4 на підставі договору дарування Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. (а.с.4).

16 червня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір про відступлення права вимоги за договором позики, посвідченим 14 березня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим № 761. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І.(а.с.3).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, «06» вересня 2016 року в реєстр внесено запис про набуття ОСОБА_3 права власності на житловий будинок із надвірними житловими будівлями під номером АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору та договору про відступлення права вимоги (а.с.6).

Згідно свідоцтва про шлюб від 19 липня 1971 року, позивач, ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_4 (а.с.44).

Статтею 570 Сімейного кодексу України встановлено, яке майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Так, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Як випливає з пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, житловий будинок із надвірними житловими будівлями під номером АДРЕСА_1 , який був предметом іпотеки, був набутий у власність ОСОБА_4 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 14.03.2014 року Карташовою С.І., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального року за реєстровим номером № 757.

Згідно приписів ст. 570 Сімейного кодексу України, житловий будинок із надвірними житловими будівлями під номером АДРЕСА_1 був особистою приватною власністю ОСОБА_4 . Тобто ОСОБА_1 не була співвласником зазначеного будинку.

Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

З наведеної норми вбачається, що права вимагати відшкодувати перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя має саме іпотекодавець. Тобто, права пред`явити такий позов має саме іпотекодавець, і саме на його користь має бути стягнуті грошові кошти у випадку задоволення позову.

Судом встановлено, і сторонами по справі це не оспорювалось, що позивач ОСОБА_1 не є стороною договору іпотеки. Іпотекодавцем є її чоловік ОСОБА_4 . Сам ОСОБА_4 ані до відповідача із вимогою, ані до суду із позовом про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя не звертався.

Як встановлено судом, предмет іпотеки був особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

У зв`язку із наведеним суд приходить до висновку, що позивачеві ОСОБА_1 не належить право вимоги сплатити на її користь перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_1 не є іпотекодавцем за договором іпотеки, її права та законні інтереси відповідачем порушені не були, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

П.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Представником відповідача заявлено клопотання про стягнення судових витрат з позивача, у разі відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналізуючи надані суду документи: додаток №1 до договору №22/10/18-а про надання правової допомоги адвокатом від 22.10.2018, акти приймання передачі наданих послуг до договору 22/10/18-а про надання правової допомоги адвокатом від 22.10.2018, квитанція №21316639 від 21.06.2019, призначення платежу гонорар по договору 22/10/18, суд задовольняє заяву представника відповідача про розподіл судових витрат та стягує з позивача на користь відповідача понесені судові витрати у розмірі 6000 грн.

На підставі викладеного ст. ст. 570 СК України, ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 « Про стягнення грошових коштів » - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_3 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн 00 коп.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28.02.2020.

Суддя І.В. Семіряд