Справа № 229/5646/19
Провадження №2/229/140/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Гумірової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу. Позовні вимоги обгрунтовує таким. 26.06.1999 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 02.02.2017 року шлюб між ними припинено. При цьому в рішенні суду зазначено, що позивач та відповідач припинили спільно проживати з червня 2015 року. Тобто в період з 26.06.1999 року до червня 2015 року включно, позивач та відповідач проживали однією родиною, мали спільний бюджет, ввели спільне господарство, придбали рухоме та нерухоме майно, на які мають рівні права. 13.12.2002 року вони за договором купівлі-продажу придбали квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 та має такі характеристики: загальна площа: 53,8 кв. м., житлова площа 33,0 кв. м., кількість кімнат: 2. Право власності на цю квартиру було зареєстроване на відповідача. Вважає, що квартира, з підстав, передбачених ст. ст. 57, 60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України, є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як колишнього подружжя, оскільки набута за час їхнього перебування у шлюбі та відсутні підстави, щоб вважати спірну квартиру чи джерела їх придбання особистою приватною власністю відповідача. Посилаючись на постанову Верховного суду України від 11.06.2012 року (справа №6-66ц11), позивач зазначає, що оскільки спірна квартира в м. Дружківка є неподільною річчу і не може бути реально поділена між колишнім подружжям відповідно до їх часток, а присудження грошової компенсації одному із подружжя замість його часки у спільному майні є неможливим, за відсутності обох учасників спільної власності, необхідно визначити ідеальні частки подружжя квартирі без проведення їх реального поділу і залишити це майно в їх спільній частковій власності, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на частку квартири.

Позивач просить в порядку поділу майна, визнати за нею право власності на: Ѕ частку квартири, що розташована в АДРЕСА_1 (шістдесят один) та має наступні характеристики: загальна площа 53,8 кв. м. житлова площа 33,0 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві). А також стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 28.11.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження та призначити підготовче засідання. (а.с.15)

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 22.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. (а.с.27)

В судове засідання сторни не з"явилися. Про дату , час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач подав заяву до суду, в якій попросив розглянути позов без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін.

Судом встановлено наступні фактичні обставини.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб від 06.09.2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 26.06.1999 року за актовим записом №161. (а.с.6)

Згідно з договором купівлі-продажу квартири №12146 від 13.12.2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Міросєді В.М. відповідачем було придбано квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 53, 8 кв.м., в тому числі житловою 33,0 кв.м., яка складається із двох кімнат. (а.с.9)

Згідно з рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 02.02.2017 року у справі №229/4538/16-ц, шлюб, зареєстрований 26.06.1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу « ОСОБА_4 »), розірвано. (а.с.7)

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом"якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частииною пешою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004року.

Спірше майно придбано подружжям до 2004року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Тому, посилання позивачем на норми статей чинного, на час подання позову до суду, Сімейного кодексу України (ст.ст. 61, 69, 70, 71) та Цивільного кодексу України (ст.ст. 316, 317, 319, 368, 372) є неправильним.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі,

якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства,

доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного

заробітку.

Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них . Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

З цього випливає, що спірна квартира, придбана 13.12.2002 року належить до спільної сумісної власності і не належить до роздільного майна, тому що вона була придбана під час шлюбу між подружжям для їх спільного проживання, за спілдьні кошти.

Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

З цього положення випливає, що при поділі спірної квартири, частка, на яку квартира підлягаю поділу, складає Ѕ частини квартири для кожного подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с.1)

Керуючись ст.ст. 2,4,5,10-13,76-81,89, 141-142,258-259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 , яка проживає АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , який зареєстрований АДРЕСА_2 , фактично проживає АДРЕСА_2 , про поділ майна задовольнити.

Поділити нерухоме майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8кв.м., житловою площею 33,0кв.м., та визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8кв.м, житловою площею 33,0кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 04 березня 2020року.

Суддя: Т. Л. Панова

повний текст рішення складено 10 березня 2020року

суддя: Т.Л. Панова