Постанова

Іменем України

19 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 463/1397/14-ц

провадження № 61-10365св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду

м. Львова від 17 серпня 2017 року, ухвалене у складі судді

Гирич С. В., та постанову Львівського апеляційного суду від 08 квітня

2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимогза первісним та зустрічними позовами

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є спільною власністю.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2013 року про визнання мирової угоди, укладеної між співвласниками будинку

АДРЕСА_1 реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції 06 квітня 2013 року здійснено державну реєстрацію права власності, за ОСОБА_1 на 6/25 часток будинку, за ОСОБА_5 на 4/50 та

15/25 часток будинку, та за ОСОБА_2 на 4/50 часток будинку. Крім того, вказаною ухвалою суду було визначено кожному із співвласників будинку конкретні його приміщення, що відповідали їх праву в спільній частковій власності на вказаний будинок. При укладенні мирової угоди приміщення горища поділені чи виділені не були. Оскільки приміщення горища є ізольованими від доступу інших співвласників будинку і облаштування такого доступу є неможливим, з метою недопущення руйнування та забезпечення можливості утримання даху, ОСОБА_1 вважала, що ці приміщення горища разом з іншими приміщеннями, визначеними ухвалою суду від 14 лютого 2013 року підлягають виділенню у її приватну власність за сплатою компенсації відповідачам за відхилення від рівності часток.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила виділити їй в натурі 24% або 6/25 належних їй часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та визнати за нею право приватної власності на приміщення житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у складі приміщень, які вказані у технічному паспорті, виготовленому обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки») станом на 30 квітня 2013 року, за індексами: перший поверх: «1-1» - тамбур, площею 5,20 кв.м; «1-2» - сходи, площею 8,10 кв.м; «1-3» - суміщений санвузол, площею 4,20 кв.м; «1-5» - кухня, площею 8,30 кв.м; «1-6» - житлова кімната, площею 16,20 кв.м; мезонін (мансарда): «1-9» - сходи, площею 6,20 кв.м; «1-10» - вбиральня, площею

1,40 кв.м; «1-11» - кухня, площею 8,40 кв.м; «1-12» - житлова кімната, площею 13,80 кв.м; «1-13» - житлова кімната, площею 8,80 кв.м; сходи; півпідвал:

«VII» - підвал, площею 7,10 кв.м; «VIII» - підвал, площею 7,30 кв.м; вхід у підвал; «№ 1» - ворота (металеві); «№ 5» - хвіртка (металева); «№ 6» - замощення (асф./бетон); горище.

Також просила виділити їй в натурі та визнати за нею право приватної власності на приміщення, будівлі і споруди житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , які вказані у технічному паспорті, виготовленому ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 30 квітня 2013 року під індексами, зокрема: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - 16% або

4/25 частки кожному, у складі наступних приміщень: півпідвал: «V» - кухня, площею 4,80 кв.м; «І» - коридор, площею 5,0 кв.м; «VI» - суміщений санвузол, площею 3,50 кв.м; «ІІІ» - підвал, площею 19, 60 кв.м; «IV» - житлова кімната, площею 11,90 кв.м; «ІІ» житлова кімната, площею 10,70 кв.м; перший поверх: «1-8» - житлова кімната, площею 12,90 кв.м; «1-7» - житлова кімната, площею 20,20 кв.м; «№ 3» - ворота (металеві); «№ 2» - огорожа (металева сітка);

«№ 4» - хвіртка (металева); ОСОБА_5 - 60% або 15/25 частки у складі наступних приміщень: півпідвальне приміщення: «1-14» - коридор, площею 4,80 кв.м; «1-15» - сходи, площею 6,60 кв.м; «1-17» - житлова кімната, площею 13,0 кв.м; перший поверх: «1-16» - сходи, площею 6,50 кв. м; «1-18» - житлова кімната, площею 18,40 кв.м; балкон; «В» - гараж, площею 39,8 кв.м.

При цьому, просила стягнути з неї на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у спільній частковій власності у розмірі 7 919 грн, а також та на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в рівних частинах грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у спільній частковій власності у розмірі 2 112 грн.

Своє право спільної часткової власності на приміщення житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 просила припинити у зв`язку із виділенням їй частки в натурі.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист права власності шляхом поділу приміщень горища між учасниками спільної часткової власності будинку.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності сторін. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2013 року було затверджено мирову угоду, якою співвласники будинку досягли згоди щодо розподілу між собою приміщень будинку відповідно до належних їм часток у праві власності. При цьому, за ОСОБА_1 було визначено ряд приміщень щодо яких у них немає жодних претензій. На підставі вказаної ухвали за кожним із співвласників було здійснено державну реєстрацію права на частки у будинку. Разом з тим, горище залишилося у спільній частковій власності усіх співвласників будинку, від його поділу в ході укладення мирової угоди співвласники відмовилися і зазначили про відсутність в подальшому будь-яких претензій щодо розподілу житлового будинку.

Однак, ОСОБА_1 в порушення умов мирової угоди намагається виділити собі в приватну власність усе горище, не враховуючи, що 77% цього приміщення належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вважають, що таке виділення приміщення горища в особисту власність

ОСОБА_1 порушує їх право власності, закріплене у

статті 41 Конституції України. Згідно проведених експертних досліджень горище можливо поділити між співвласниками будинку відповідно до належних їм часток з облаштуванням окремих входів та здійсненням певної реконструкції.

За таких обставин, з урахуванням уточнених вимог зустрічного позову, просили суд захистити їх право власності на горище у будинку

АДРЕСА_1 шляхом виділення у користування кожному із співвласників житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами частини горища, що відповідає їх частці у власності, зокрема: ОСОБА_1 як власнику 6/25 частки житлового будинку виділити в натурі для користування два приміщення горища загальною площею

14,88 кв.м, над приміщеннями під індексами: «1-3», «1-5» та «1-6» будинку з використанням існуючих входів на горище; ОСОБА_2 як власнику

4/50 або 2/25 частки вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами виділити в натурі для користування приміщення горища над приміщенням під індексом «1-7» будинку, вхід в яке здійснювати ззовні з використанням тимчасової металевої драбини; ОСОБА_5 як власнику 4/50 та 15/25 часток вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, виділити в натурі для користування приміщення горища над приміщенням під індексом «1-8», вхід в яке здійснювати ззовні з балкона з використанням тимчасової металевої драбини. З метою ізоляції приміщень горища, виділених в натурі в користування іншим співвласникам, просили зобов`язати ОСОБА_1 замурувати входи на горище з приміщень будинку під індексами «1-9» та

«1-13»; кожного із співвласників житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами зобов`язати здійснювати поточний капітальний ремонт конструктивних елементів даху та покрівлі над використовуваними приміщеннями горища. У зв`язку із поділом горища, при якому у користування ОСОБА_1 передається площа горища, яка не відповідає обсягу її прав у спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, просили стягнути на користь ОСОБА_5 компенсацію за відхилення від вартості часток у спільній частковій власності в розмірі 7 507,79 грн, а на користь

ОСОБА_2 - 5 918,39 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 серпня

2017 року первісний позов задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 в натурі та визнано за нею право власності на приміщення будинку по АДРЕСА_1 , що становлять 6/25 ідеальних часток у праві власності (24%), вказані у технічному паспорті виготовленому ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 30 квітня 2013 року під індексами: І поверх: «1-1» тамбур, площею 5,20 кв.м; - «1-2» сходи, площею 8,10 кв.м; «1-3» суміщений санвузол, площею 4,20 кв.м; «1-5» кухня, площею 8,30 кв.м; «1-6» житлова кімната, площею 16,20 кв.м. Мезонін: «1-9» сходи, площею 6,20 кв.м; «1-10» вбиральня, площею 1,40 кв.м; «1-11» кухня, площею 8,40 кв.м; «1-12» житлова кімната, площею 13,80 кв.м; «1-13» житлова кімната, площею 8,80 кв.м; сходи. Півпідвал: «VII» підвал, площею 7,10 кв.м; «VIII» підвал, площею

7,30 кв.м; вхід в підвал; «№ 1» ворота (металеві);«№ 5» хвіртка (металева); «№ 6» замощення (асф./бетон); горище.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у спільній частковій власності у розмірі 7 919 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у спільній частковій власності у розмірі 2 112 грн.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на приміщення, будівлі та споруди будинку по

АДРЕСА_1 , у зв`язку із виділенням їй в натурі частки у спільній частковій власності.

У задоволенні іншої частини вимог первісного позову та у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 , виготовленого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 30 квітня 2013 року, до складу будинку, в об`ємі мезоніну будинку, входять приміщення горища, які в мировій угоді відображені не були. Згідно поверхового плану будинку усі приміщення горища розміщені в одній площині та є суміжними виключно до приміщень мезоніну, які за умовами мирової угоди перебувають у власності ОСОБА_1 . Доступ до цих приміщень, в інший спосіб, ніж через приміщення мезоніну, що перебувають у власності позивача за первісним позовом, є неможливим. На горищі відсутнє технічне обладнання, яке призначене для забезпечення потреб власників будинку, а також для забезпечення експлуатації та технічного обслуговування житлового будинку в цілому.

Суд першої інстанції зазначив, що горище не є приміщеннями загального користування, придатним для використання для господарських потреб, а являє собою декілька відокремлених одне від одного приміщень невеликої площі розташованих в об`ємі мезоніну будинку, виділення їх у власність чи у користування за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не може бути проведене.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для виділення в натурі належних ОСОБА_1 на праві власності приміщень будинку з горищем, та як наслідок припинив право спільної часткової власності ОСОБА_1 у вказаному майні.

Також суд з урахуванням того, що проведення виділу приміщень будинку у інший спосіб без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі є неможливим, розмір горища є незначним, відсутність у відповідачів виходу на горище, встановленого протягом багатьох років порядку користування приміщеннями будинку, суд дійшов висновку, що виділення цих приміщень позивачу не може завдати істотної шкоди відповідачам.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, не маючи виходу на горище, яке призначене для обслуговування даху, із позовом про усунення перешкод в користуванні спільними приміщеннями не звертались, як і з позовом про виділ своєї частки з врахуванням горища, хоча суд роз`яснював їм таке право та оголошував перерву для можливого уточнення позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 17 серпня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав про відповідність висновків суду обставинами справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідачів про призначення будівельно-технічної експертизи, апеляційний суд виходив із того, що відповідачі, своїм правом передбаченим ЦПК України надати висновок експерта не скористались, незважаючи на тривалий розгляд справи в суді. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі зверталися до виконавчого комітету Львівської міської ради за отриманням дозволу на реконструкцію та добудову до будинку, оскільки влаштування окремих входів на горище ззовні будинку та зсередини належних відповідачам на першому поверсі приміщень може передбачати втручання в конструктивні елементи будинку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з Личаківського районного суду м. Львова.

У червні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково надали перевагу висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2014 року № 4213 в якому зазначено, що доступ до горища будинку є тільки з приміщень мезоніну, які належать

ОСОБА_1 , а тому горище, з метою забезпечення належної експлуатації даху та його покриття підлягає виділенню ОСОБА_1 . Натомість у справі крім судової будівельно-технічної експертизи було проведено ще й будівельно-технічне дослідження (висновок № 018/15

від 12 березня 2015 року), висновки якого протилежні висновкам судової експертизи, і вказують на можливість встановлення порядку користування горищем житлового будинку АДРЕСА_1 з виділенням окремих приміщень для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Однак це дослідження суди першої та апеляційної інстанцій до уваги не взяли.

Також заявник вказує на неврахування судами попередніх інстанцій того, що експертом ОСОБА_6 , яка проводила судову будівельно-технічну експертизу, при складенні висновку № 4213 від 23 грудня

2014 року, було зазначено, що власники квартир поверху, які межують з горищем мають пріоритет перед власниками інших квартир на отримання права на горище, а отже оскільки горище межує з приміщенням

ОСОБА_1 найдоцільніше передати приміщення горища саме їй, однак експерт не врахувала, що під двома зі спірних приміщень горища знаходяться дві кімнати під літ. 1-7 та літ. 1-8 , які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а одне із приміщень горища примикає до горища прибудови до будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 .

Крім того, апеляційний суд безпідставно відхилив клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, оскільки така експертиза усунула б розбіжності між висновком судової будівельно-технічної експертизи № 4213 та висновком будівельно-технічного дослідження № 018/15, які проводились на основі різних вихідних документів, що знаходяться в матеріалах справи, а саме: станом на момент проведення судової будівельно-технічної експертизи не було в матеріалах справи проектних пропозицій перепланування приміщень житлового будинку по АДРЕСА_1 , розроблених Державним інститутом проектування міст «Містопроект» та технічних висновків за результатами обстеження конструкцій спірного будинку.

Заявник вважає, що судами попередніх неправильно застосовано положення частини другої статті 365 ЦК України, згідно з якими суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні тільки за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, натомість в матеріалах справи немає підтвердження внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду необхідних коштів.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому в липні 2019 року відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Мацюк Г. Р. зазначила, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені у ній, є необґрунтованими, а оскаржені судові рішення ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства.

Просила врахувати, що у касаційній скарзі заявник фактично просить суд касаційної інстанції повторно переоцінювати докази, які вже були оцінені судами попередніх інстанцій.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі, а саме ОСОБА_1 - 6/25 ідеальних часток,

ОСОБА_5 - 4/50 і 15/25 ідеальних часток та ОСОБА_2 -

4/50 ідеальних часток.

Будинок обладнаний двома окремими входами, кухнями та санвузлами, режим користування приміщенням між сторонами визначено.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2013 року затверджено мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод, визначення реальних часток у нерухомому майні, згідно якої сторони домовились про реальний розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 у частках, відповідно до реально займаних ними приміщень у вказаному будинку і визнали належні їм частки в будинку згідно висновку ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 1/30854 від 24 грудня

2012 року в наступних розмірах: за ОСОБА_1 - 24%, або 6/25 частки будинку; за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - 16% або 4/25 частки будинку; за ОСОБА_5 - 60% або 15/25 частки будинку.

Відповідно до вказаного розподілу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 24% або 6/25 ідеальних часток від усього будинку в складі наступних приміщень: І поверх: приміщення за індексами: «1-1» (тамбур), площею 5,20 кв.м; «1-2» (сходи), площею 8,10 кв.м; «1-3» (суміщений санвузол), площею 4,20 кв.м; «1-5» (кухня) площею 8,30 кв.м; «1-6» (житлова кімната) площею 16,20 кв.м Мезонін: приміщення за індексами: «1-9» (сходи), площею 6,20 кв.м; «1-10» (вбиральня), площею 1,40 кв.м; «1-11» (кухня), площею 8,40 кв.м; «1-12» (житлова кімната) площею 13,80 кв.м;

«1-13» (житлова кімната) площею 8,80 кв.м; сходи. Півпідвал: приміщення за індексом - «VIІ» (підвал), площею 7,10 кв.м; приміщення за індексом - «VІІІ» (підвал), площею 7,30 кв.м; вхід в підвал.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - 16% або 4/25 ідеальних часток від усього будинку АДРЕСА_1 , тобто по 4/50 частки кожному, у складі наступних приміщень: півпідвал: приміщення: «V» (кухня) площею 4,80 кв.м, приміщення «І» (коридор), площею 5,0 кв.м, приміщення «VІ» (суміщений санвузол) площею 3,50 кв.м, приміщення «ІІІ» (підвал) площею 19,60 кв.м, приміщення «ІV» (житлова кімната) площею 11,90 кв.м, приміщення «ІІ» (житлова кімната) площею 10,70 кв.м. Перший поверх: приміщення «1-8» (житлова кімната) площею 12,90 кв.м, приміщення «1-7» (житлова кімната) площею 20,20 кв.м.

ОСОБА_5 - 60% або 15/25 ідеальних часток від усього будинку АДРЕСА_1 , у складі наступних приміщень: півпідвальні приміщення: приміщення «1-14» (коридор) площею 4,80 кв.м, приміщення «1-15» (сходи) площею 6,60 кв.м, приміщення «1-17» (житлова кімната) площею 13,0 кв.м. Перший поверх: приміщення «1-16» (сходи) площею

6,50 кв.м, приміщення «1-18» (житлова кімната) площею 18,40 кв.м, балкон, приміщення «В» (гараж), площею 39,8 кв.м.

Суди встановили, що на підставі ухвали Личаківського районного суду

м. Львова від 14 лютого 2013 року про затвердження мирової угоди, сторони у встановленому порядку зареєстрували своє право власності на вказані частки будинку.

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня

2014 року № 4213, з урахуванням письмових пояснень експерта щодо індексів приміщень позначених на поверховому плані, суди встановили, що з технічної точки зору можливо виділити ОСОБА_1 6/25 ідеальних часток від усього будинку АДРЕСА_1 у складі приміщень визначених їй ухвалою Личаківського районного суду м. Львова

від 14 лютого 2013 року: на І поверсі - «1-1» тамбур, площею 5,20 кв.м;

«1-2» сходи площею 8,10 кв.м; «1-3» суміщений санвузол площею 4,20 кв.м; «1-5» кухня площею 8,30 кв.м; «1-6», житлова кімната площею 16,20 кв.м; в Мезоніні: «1-9» сходи площею 6,20 кв.м; «1-10» вбиральня площею 1,40 кв.м; «1-11» кухня площею 8,40 кв.м; «1-12» житлова кімната, площею 13,80 кв.м; «1-13» житлова кімната площею 8,80 кв.м; сходи; у півпідвалі: «VII» підвал площею 7,10 кв.м; «VIII» підвал площею 7,30 кв.м; вхід в підвал; «№ 1» ворота (металеві); «№ 5» хвіртка (металева); «№ 6» замощення (асф./бетон); а також приміщення горища.

Доступ до горища будинку є тільки з приміщень мезоніну, які належать ОСОБА_1 . По своїй суті приміщення горища є невеликими за розмірами приміщеннями з обмеженими можливостями їх використання, неможливістю їх переобладнання для користування всіма співвласниками будинку без погіршення технічного стану будинку, а тому вони, з метою забезпечення належної експлуатації даху та його покриття підлягають виділенню ОСОБА_1 .

Суди встановили, що оскільки внаслідок виділу до позивача перейде право власності на приміщення, які за своєю площею перевищують належну їй частку у праві власності на будинок, розмір компенсації становить

ОСОБА_5 - 7 919 грн, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - 2 112 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі по тексту в редакції Кодексу чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина друга статті 364 ЦК України).

Системний аналіз норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Встановивши, що виділ у власність ОСОБА_1 приміщень горища в будинку АДРЕСА_1 у запропонований нею спосіб є технічно можливим та те, що приміщення горища розташовані в межах мезоніну, доступ до яких можливий виключно через приміщення, належні на праві власності позивачу, і переобладнання цих приміщень для спільного доступу співвласників будинку неможливий без погіршення технічного стану будинку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на зазначені приміщення та об`єкти у спірному будинку зі стягненням на користь відповідачів грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток при здійсненні виділу майна зі спільної часткової власності.

Касаційна скарга не містить доводів про незаконність судових рішень щодо виділення ОСОБА_1 інших приміщень житлового будинку, окрім приміщень горища, у зв`язку із чим згідно вимог статті 400 ЦПК України справа у вказаній частині Верховним Судом не переглядається.

Також колегією суддів враховано, що ОСОБА_2 реалізуючи свої процесуальні права на власний розсуд, судові рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку не оскаржувала, тому і в частині вимог щодо ОСОБА_2 судові рішення судів попередніх інстанцій не переглядаються.

Доводи касаційної скарги про безпідставне надання переваги висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2014 року № 4213 та неврахування висновку будівельно-технічного дослідження № 018/15

від 12 березня 2015 року підлягають відхиленню.

Так частинами першою та другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суди попередніх інстанцій, надавши належну оцінку висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2014 року № 4213 в сукупності з іншими доказами, погодились із ним та вважали за можливе покласти такий висновок в основу своїх судових рішень, належним чином мотивувавши свої рішення, а суд касаційної інстанції, з урахуванням визначених статтею 400 ЦПК України повноважень, під час касаційного перегляду справи не може переоцінювати докази, встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Посилання заявника про безпідставне відхилення апеляційним судом клопотання про призначення повторної будівельно-технічної експертизи не вказують на порушення судом норм процесуального права, оскільки клопотання відхилено апеляційним судом обґрунтовано, в судовому рішенні наведено мотиви його відхилення, з якими погоджується і касаційний суд.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами

статті 365 ЦК України підлягають відхиленню, оскільки судами попередніх

інстанцій не вирішувалось питання про припинення права власності відповідачів на частку у спільному майні, а на підставі статті 364 ЦК України здійснено виділ частки ОСОБА_1 із майна, яке є у спільній частковій власності, що не передбачає попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке б призвело до неправильного вирішення справи, а переважно зводять до необхідності переоцінки доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович