Справа № 212/2464/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Деменко А.С., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, розподіл майна подружжя,

встановив:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, розподіл майна подружжя.

Позов обґрунтований тим, що сторони з 14 березня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та з 2017 року вони не підтримують сімейних стосунків. За час шлюбу вони набули трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони не досягли згоди щодо поділу вказаного майна, придбаного під час шлюбу, тому змушені звернутись до суду.

Позивач просить визнати трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності на Ѕ частину спірного майна за кожним із позивачів.

6 травня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 212/538819 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю.

15 жовтня 2020 року ухвалою суду відновлено провадження по справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти задоалення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

14 березня 2008 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 14 березня 2008 року. (а.с. 8)

На підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори, 11 вересня 2013 року ОСОБА_4 набув право власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 9, 11)

11 вересня 2013 року ОСОБА_3 надала письмову згоду своєму чоловіку ОСОБА_4 на укладання договору купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 . У поданій згоді державному нотаріусу Другої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 стверджує, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості є спільною сумісної власністю подружжя, придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу. (а.с. 70)

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9266453 від 11.09.2013, ОСОБА_4 є власником трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 10)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 12.10.2020, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, а саме квартири під АДРЕСА_1 . (а.с. 84-88)

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами під час зареєстрованого шлюбу на грошові кошти, які належні родині, та придбання спірного майна здійснювалось в інтересах сім`ї.

За вказаних обставин судом встановлено, що хоча право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 , вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так, у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 визнав пред`явлені позивачем позовні вимоги про поділ спірного майна на рівні частини, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Оскільки частки кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності подружжя є рівними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід визнати право власності за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 по Ѕ частині квартири під АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 , тому з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в розмірі 768,40 грн. В той же час позивачем ОСОБА_3 сплачено судовий збір не з усіх пред`явлених майнових вимог, а тому з останньої підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. 368 ЦК України, ст. ст. 60, 69, 70 СК України, відповідно до ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, розподіл майна подружжя задовольнити.

Визнати майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнатиза ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 768,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 768,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 04 грудня 2020 року.

Суддя: О. Н. Борис