Провадження № 2/263/973/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко В.О.,

при секретарі Іващенко Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 років померла ОСОБА_3 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина за законом, оскільки заповіту про призначення спадкоємців вона не залишила. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги є позивач ОСОБА_4 ,та ОСОБА_3 . Спадкове майно, на яке відкрилась спадщина за законом, складається: з квартири АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, та 2/3 часток квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Однак за життя спадкодавця ОСОБА_5 , правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_3 були втрачені. Спадщину у вигляді 2/3 частки квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_5 спадкоємець ОСОБА_3 , прийняла шляхом подачі відповідної заяви до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, з урахуванням відмови на її користь спадкоємця ОСОБА_6 , від права на спадщину у вигляді 1/3 частки спірної квартири. Однак свідоцтво про право на спадщину за законом 2/3 частки спірної квартири за своє життя спадкоємець ОСОБА_3 не отримала. Другим спадкоємцем, який приняв спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , у вигляді 1/3 частки квартири по АДРЕСА_4 , є двоюрідний брат спадкодавця ОСОБА_2 який є сином брата ОСОБА_3 . ОСОБА_2 на даний час свідоцтво про право на спадщину не отримав. В грудні 2019 року заявник звернувся до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , на 2/3 частки квартири АДРЕСА_3 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва оскільки втрачені правовстановлюючі документи на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_5 , та не можливості отримати дублікат , оскільки архів Першої маріупольської державної нотаріальної контори за 1998 рік передано на зберігання до Донецького обласного архіву, який знаходиться в м. Донецьку, тобто на тимчасово окупованій території. Виходячи з цього позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частки кварти АДРЕСА_3 .

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 , до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ст.247 ЦПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.01.2020 року відкрито провадження у справі.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін.

Судом встановлено, відповідно до технічного паспорту виданого ККП «МБТІ-Маріупольська нерухомість» від 11 грудня 2019 року, власником квартири АДРЕСА_3 , є ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 14 серпня 1950 року, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 19.05.1959 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб про що було зроблено відповідний актовий запис № 439. Після укладення шлюбу подружжю надано прізвище ОСОБА_10 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 32 червня 1960 року, народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 25 лютого 1949 року, ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якого є ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва про смерть сері НОМЕР_5 від 16 лютого 2019 року виданого Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть сері НОМЕР_6 від 04 вересня 2018 року виданого Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про смерть сері НОМЕР_7 від 14 серпня 2017 року виданого Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_4 .

Відповідно до заяви, посвідченої нотаріусом м. Тольятті Самарської області, ОСОБА_6 відмовилась від прийняття спадщини за законом, з чого б воно не складалося іде б воно не знаходилось після смерті її племінника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом третьої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 Геннадійовичу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 на квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_5 .

За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають замісту статей 77,80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів.

Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що позивач у передбаченому законом порядку і строки подав заяву про прийняття спадщини, а інші спадкоємці за заповітом таким правом не скористалися.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно з ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У справі судом установлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_13 , інші спадкоємці за законом, у тому числі за заповітом: із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Указані обставини свідчать, що спадкоємці за заповітом у відповідності до статті 1272 ЦК України вважаються такими, що спадщину не прийняли.

Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК України застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом.

Отже, позивач у справі, на теперішній час є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та який у передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому він як спадкоємець отримав право на спадкування у відповідності до ч.2 ст.1223 ЦК України.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право він не в змозі реалізувати, у зв`язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку.

Отже, у справі установлено наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на майно у порядку спадкування за законом, оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, суд наголошує, що у цьому випадку рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого повинна бути проведена державна реєстрація прав спадкоємця.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини від умерлою.

Аналіз наведеної норми права вказує, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Інших спадкоємців, крім позивача немає, і ніхто крім нього не звертався до нотаріальної контори стосовно спадкового майна, він звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, у зв`язку з тим, що відповідно до статті 1277 ЦК України у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ними спадщини, майно переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна.

Отже, в даному випадку позов подано до належного відповідача Маріупольської міської ради Донецької області, оскільки нерухоме спадкове майно знаходиться на території м. Маріуполя.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1233, 1268, 1272, 1277, 1296, 1297 ЦК України, ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, ст.ст.1, 5, 12, 13, 19, 76, 81, 84, 89, 206, 247, 263, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_8 , право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частки квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 45,0кв.м., житловою площею 30,7кв.м., після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка прийняла спадщину за законом після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Ковтуненко