ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 745/733/19

Головуючий у першій інстанції Стельмах А. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/265/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Іванової Г.П.,

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області у складі судді Стельмаха А.П. від 22 листопада 2019 року (повний текст рішення складений 02 грудня 2019 року) в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.02.2011 в сумі 12065,13 грн та судові витрати в сумі 1921 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17 лютого 2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредит в розмірі, встановленому Договором, а відповідачка не сплачувала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушила свої зобов`язання. Внаслідок таких дій відповідачки станом на 11 липня 2019 року утворилася заборгованість по наданому відповідачці кредиту в сумі 12065,13 грн, з яких: 1955,44 грн заборгованість за кредитом, 7859,76 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1199,21 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 550,72 грн штраф (процентна складова).

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року в задоволенні позову АТ КБ ПриватБанк відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк просить скасувати рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

АТ КБ ПриватБанк зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку, що позивачем не доведено факт укладення договору та отримання відповідачем кредитних коштів. З моменту підписання ОСОБА_1 Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Також АТ КБ ПриватБанк вказує, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наніс фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти в банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

За таких обставин АТ КБ ПриватБанк вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо повернення суми отриманих кредитних коштів, процентів за користування ними та неустойки у зв`язку з порушенням зобов`язань.

04.02.2020 до Чернігівського апеляційного суду представником позивача ОСОБА_2 подано письмові пояснення. Представник позивача зазначає, що підписуючи 17.02.2011 Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачка ОСОБА_1 виразила свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг; вона ознайомилася і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Підписавши заяву від 17.02.2011, між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). В день підписання вказаної заяви, тобто 17.02.2011 відповідачці ОСОБА_1 була видана кредитна картка № НОМЕР_1 , яка в подальшому була перевипущена на нові картки, а саме: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . Отримання вказаних платіжних карток підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках відповідачки та фотофіксацією вручення карток відповідачці (витяги додаються). Останні погашення заборгованості за договором проводилися відповідачкою саме з використанням перевипущеної кредитної картки № НОМЕР_3 . На вказану картку за період з 21.01.2014 по 22.09.2016 відповідачкою самостійно було внесено грошових коштів на погашення існуючої заборгованості на загальну суму більше 7410 грн, що відображено у виписці про рух коштів по картрахунку, яка є матеріалах справи. До позовної заяви наданий розрахунок заборгованості за укладеним з відповідачем договором, який ним жодним належним та допустимим доказом не спростований, контррозрахунок у матеріалах справи відсутній.

27 січня 2020 року відповідачка ОСОБА_1 порядку ст. 360 ЦПК України подала відзив на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну та необґрунтовану, а рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року залишити без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим, ухваленим при правильному застосуванні норм матеріального права, з урахуванням всіх обставин справи і наданих доказів.

ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, а тому обґрунтовано відмовлено у позові.

Оскільки ціна позову в цій справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа не належить до переліку тих, які, відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України, не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому, згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивачу АТ КБ ПриватБанк копію ухвали про відкриття провадження у справі вручено 21 січня 2020 року, відповідачу ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією апеляційної скарги вручено 22 січня 2020 року, що підтверджується долученими до матеріалів справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до приписів ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, зважаючи на таке.

По справі встановлено, що 17.02.2011 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві зазначено, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг; вона ознайомилася і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.(а.с.7).

До позовної заяви Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) (а.с.8, 9-32).

21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (АТ КБ ПриватБанк) (а.с.38-39).

З наданого Банком розрахунку заборгованості (а.с.5-6) вбачається, що станом на 11 липня 2019 року загальна заборгованість по наданому відповідачці кредиту складає 12065,13 грн, з якої:

- 1955,44 грн заборгованість за кредитом,

- 7859,76 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 1199,21 грн заборгованість за пенею та комісією,

- 500 грн штраф (фіксована частина),

- 550,72 грн штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторони не дійшли згоди стосовно загального розміру кредиту та інших істотних умов, встановлення яких є необхідним для правовідносин у сфері кредитування, а посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг при визначенні розміру відсотків, пені, штрафів, не можна вважати домовленістю сторін про їх розмір та порядок сплати, оскільки ці Умови та Правила позичальником не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці умови і правила надання банківських послуг були погоджені з відповідачем при оформленні анкети-заяви, оскільки розмір вказаних платежів сторонами у підписаних ними документах не обумовлено, а надані банком Витяги з тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювались самим АТ КБ ПриватБанк. Також суд першої інстанції зазначив, що сам по собі факт користування відповідачкою кредитною лінією та часткове погашення коштів, не породжує виникнення між сторонами кредитного зобов`язання, а має іншу правову природу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, комісії та штрафів, але не може погодитися з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, зважаючи на таке.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 17 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки, пеню і штрафи за прострочене зобов`язання та несвоєчасну сплату боргу.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12 грудня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (04 вересня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17).

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7859,76 грн, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1199,21 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 550,72 грн штраф (процентна ставка).

Однак, ураховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає, що відповідач повинен виконати зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Пред`являючи даний позов, банк посилався на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Після укладення договору відповідачка почала користуватися кредитними коштами 18.02.2011, що підтверджується випискою про рух коштів по карткових рахунках відповідачки, зокрема, по картці № НОМЕР_1 (а.с.89 зв.). Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Враховуючи, що заяв від ОСОБА_1 про закриття картрахунку та припинення дії договору до банку не надходило, відповідачці перевипускалась кредитна картка з новим строком дії, а саме: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . Фактичне користування відповідачкою кредитними коштами з використанням отриманих кредитних карток підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках, відкритих на ім.я ОСОБА_1 . Останні операції з погашення заборгованості за договором відповідачка проводила з використанням саме перевипущеної кредитної картки № НОМЕР_3 , зокрема: 22.09.2016 внесено кошти на рахунок через термінал самообслуговування в сумі 380 грн (а.с.87).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , станом на 11.07.2019 залишок заборгованості за тілом кредиту складає 1955,44 грн (а.с.5-6).

Відповідачкою розрахунок заборгованості за кредитним договором не оспорювався, його правильність не спростована, а тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.02.2011 у сумі 1955,44 грн, а тому позовні вимоги Банку в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту з мотивів недоведеності факту укладення кредитного договору. Однак, ураховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а тому суд вважає, що відповідач повинен виконати зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту).

За таких обставин апеляційна скарга АТ КБ ПриватБанк підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача: стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.02.2011 року в розмірі 1955 грн 44 коп. В задоволенні позову в іншій частині належить відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовну заяву і апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк задоволено частково - на 16,2% (стягнуто 1955,44 грн з 12065,13 грн позовних вимог). Тому, за наслідками апеляційного розгляду, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк належить стягнути витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 778,00 грн - пропорційно до суми задоволених вимог позовної заяви та апеляційної скарги (16,2% від сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги 4802,50 грн судового збору).

Керуючись статтями 141, 367, 368, 369, 374 п.2 ч.1, 376 п.4 ч.1, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.02.2011 року в розмірі 1955 грн 44 коп., та задовольнити ці позовні вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.02.2011 року в розмірі 1955 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 44 коп.

В іншій частині рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 778 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 05 березня 2020 року.

Головуючий: Судді: