Ухвала

05 березня 2020 року

м. Київ

справа № 520/7050/18

провадження № 61-3218ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Пудлінська Лариса Іванівна, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року змінено, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, у іншій частині рішення залишено без змін.

13 лютого 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Пудлінська Л. І., звернулися доВерховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Пудлінська Л. І., не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявниками узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначено конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Пудлінська Лариса Іванівна, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 січня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 26 березня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк