Справа № 587/540/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Сумський районний суд сумської області в складі:

головуючого судді Степаненко О.А., за участю секретаря судового засідання: Токаревої В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стецьківської сільської ради Сумського району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що вона є власницею Ѕ частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських споруд та земельних ділянок. З 2007 року вона володіє всім вищевказаним майном одноособово. Оплату за комунальні послуги, обслуговування та ремонт всього будинку робила позивачка самостійно за власні кошти. За документами інша Ѕ частина вказаного житлового будинку належала на праві власності ОСОБА_2 , який є братом її бабусі. Після смерті ОСОБА_2 частина житлового будинку як спадок ніким не прийнята, ніхто нею не цікавиться ніяких прав на неї інші особи не заявляли. Отже позивачка зазначає, що з 2007 року і по теперішній час, вона добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Права власності на іншу Ѕ частину вказаний будинок у неї немає, а тому просить визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на Ѕ частину будинку в АДРЕСА_1 .

Позивачка та представник позивачки в судове засідання не з`явились, від позивачки надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, при вирішенні позовних вимог покладаються на розсуду суду.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка є власником Ѕ частини житлового будинку в АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 20.08.2007 р. (а.с.15-16).

Крім того, позивачка є власницею двох земельних ділянок площею 0,0504 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,1936 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).

Інша Ѕ частина вказаного житлового будинку належала на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно №18967753 (а.с.9).

Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по вулиці без назви АДРЕСА_1 має загальну 57,5 кв.м, та складається з веранди 13, 9 кв.м., коридора 5,1 кв.м., житлова 7,0 кв.м, житлова 18,8 кв.м., житлова 6,8 кв.м., кухня 6,9 кв.м. (а.с.11-13).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14). Після його смерті відкрилась спадщина, за життя останній склав заповіт та заповідав все належне йому майно ОСОБА_3 , однак, після його смерті 04.07.1995 року нотаріусом Уфимського нотаріального округу Республіки Башкортостан Зоновою О.Н. за реєстровими номерами 2208 та 2209 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири за номером АДРЕСА_2 та прості іменні акції Чековськото інвестиційного фонду «Народний» на ім`я дружини померлого - ОСОБА_4 . (а.с)

Право власності позивача на Ѕ частину спірного житлового будинку винекло з моменту укладення договору дарування та його реєстрації тобто в 2007 році.

З 2007 року по теперішній час, 2020 рік, а ні ОСОБА_4 , ані ОСОБА_3 спадщину на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , не оформлювали. З моменту смерті ОСОБА_2 та відкриття спадкової справи пройшло більше ніж 23 роки. За цей час, ні ОСОБА_4 , чи ОСОБА_3 , ні їх можливі спадкоємці за законом чи за заповітом права на спірну частину будинку не оформлювали, жодних дій щодо оформлення прав не вчиняли, в спірній частині будинку не мешкали, участь в утриманні майна не приймали.

Під час розгляду справи судом робились запити до повноважних органів Російської Федерації. Згідно наявних в матеріалах справи спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , 14.07.94 року, нотаріусом Уфимського нотаріального округу Республіки Башкортостан Зоновою О.Н. за реєстровими номерами 2208 та 2209 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири за номером АДРЕСА_2 та прості іменні акції Чековськото інвестиційного фонду «Народний» на ім`я дружини померлого - ОСОБА_4 . За наявними в цій справі матеріалами право власності на спірну Ѕ частину будинку спадкоємцями ОСОБА_2 не оформлювалось. (а.с.100-115).

Станом на 19.03.2019 року, згідно даних що містяться в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, власником спірної Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , лишається померлий ОСОБА_2 (а.с.9).

Починаючи з 2007 року позивачка відкрито, добросовісно та безперевно володіє спірною Ѕ частиною будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Добросовісність заволодіння чужим майном підтверджується фактичним утриманням, ремонтом та мешканням в спірній частині будинку. Відкритість володіння підтверджується тим, що позивачка користується всім домоволодінням, утримує його, здійснює ремонт, сплачує комунальні платежі, має технічну документація на домоволодіння. Давність володіння підтверджується договором дарування тобто з 2007 року.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови).

В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно грунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Таким чином, суд вважає встановленим, що більше десяти років позивач добросовісно, відкрито і безперервно володіла спірним майном і продовжує це робити і далі, тому суд вважає за можливе визнати право власності за позивачкою за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 328, 344 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на Ѕ частину будинку садибного типу загальної площі 57,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А.Степаненко