Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/458/20
Провадження № 2/391/176/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2020р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Степанової Л.Г.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження уточнену позовну заяву у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 20.08.2020 звернулася з позовом до відповідача про поновлення на роботі, просить поновити її на посаді продавця непродовольчих товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та допустити до виконання попередніх обов`язків; скасувати наказ № 3 від 21 липня 2020 року, «Про звільнення продавця ОСОБА_3 за прогул», згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнути середній заробіток за вимушені прогули починаючи з 22 червня 2020 року по день ухвалення рішення з розрахунку 178,21 грн за 1 робочий та стягнути моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Позиція позивача.

В обґрунтування позову зазначено, що з 02 січня 2020 року по 22 червня 2020 року ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 на підставі трудового договору, а саме працювала продавцем не продовольчих товарів в магазині «Діти.u.а». Їй встановлено посадовий оклад в розмірі 4750,00 грн та час виконання робіт не більше 40 годин на тиждень. 22 червня 2020 року позивачу стало відомо, що її звільнено з посади і видано наказ № 6 розпорядження про припинення трудового договору від 22 червня 2020 року та договір, в якому йшла мова про звільнення позивача за згодою сторін, але позивач не погоджувалася на звільнення. Свої обов`язки продавця добросовісно намагалася виконувати та приходила на робоче місце і на свої зміни по графіку, але інші продавці повідомляли що це їх змінна. Надаючи даний наказ роботодавець поставила її до відома і повідомила, що трудові відносини розірвано, щодо видачі трудової книжки та виплати компенсацію за невикористану відпустку відмовлено. В подальшому станом на 14.07.2020 їй стало відомо з відповіді Управління Держпраці у Кіровоградській області, що трудові відносини тривають. Крім того на її адресу надійшов лист ФОП ОСОБА_4 від 21 липня 2020 року про звільнення за прогул, однак саме з 21 липня 2020 року вона перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності. Вважає, що стресові ситуації пов`язані з проблемами на роботі призвели до погіршення здоров`я та спровокували загострення хвороби. Після лікування в лікарні, 31 липня 2020 року вона з`явилася на робоче місце, однак її було не допущено до робочого місця. Наказ про звільнення не надали, трудову книжку не видали, розрахунок при звільнені не провели. В зв`язку з чим просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 22 червня 2020 року з розрахунку 178,21 грн за 1 робочий день по день постановлення рішення, крім того, просить стягнути моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Адвокатом, з посиланням на ч. 1-2 ст. 235 КЗпПУ вказується, що позивач має право на поновлення її на роботі у разі звільнення її без законної підстави та на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З цих підстав вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.08.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 08.09.2020 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні 26.11.2020 представник позивача ОСОБА_1 надала уточнення до позовної заяви, де уточнила позовні вимоги в частині скасування наказу ФОП ОСОБА_4 № 7 від 07.09.2020 про звільнення продавця непродовольчих товарів ОСОБА_3 за прогули. Ухвалою суду від 26.11.2020 відмовлено в уточненні позовних вимог в зв`язку з закінченням строку подачі уточнення позовних вимог передбачених ст. 49 ЦПК України.

Позиція відповідача.

Відповідачем до судового засідання надано відзив на позовну заяву з посиланням, на те що дійсно ОСОБА_3 працювала на посаді продавця непродовольчих товарів згідно з укладеним між сторонами трудовим договором від 02.01.2020. Однак за хронологією наказів ФОП ОСОБА_4 , позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: вимога про поновлення на роботі необґрунтована з огляду на те, що наказ про звільнення позивачки датований 07.09.2020 за № 7; вимога про скасування наказу № 3 від 21.07.2020 є безпідставною оскільки даний наказ скасовано відповідачем 27.07.2020 та повідомлено позивача, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є безпідставними.

На підтвердження того, що описані відповідачем накази про скасування звільнення, направлялися відповідачу цінним листом з описом по пошті відповідач додав належно завіреними копіями цінного листа з описом вкладення до матеріалів позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.09.2019. (а.с.50).

На підставі трудового договору від 02.01.2020 укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , прийнято позивача як працівника на роботу на посаду продавця непродовольчих товарів.(а.с.9)

Наказом від 22.06.2020 №6/2 ФОП ОСОБА_4 , скасувала свій попередній наказ № 6 від 22.06.2020 про припинення трудового договору ОСОБА_3 за згодою сторін, цього ж дня складено акт про відсутність ОСОБА_3 на робочому місці протягом 22.06.2020 з 08:00 год до 18:00 год.

22.06.2020 відповідачем винесено наказ яким перед продавцем ОСОБА_3 , поставлено вимогу щодо надання письмових пояснень за фактом відсутності на робочому місці.

Факти її не виходу на роботу були зафіксовані актами про відсутність на робочому місці 26.06.2020, 03.07.2020, 10.07.2020, 17.07.2020.

Позивачу направлено 16.07.2020 наказ № 2 від 22.06.2020 про надання пояснень з приводу не виходу на роботу цінним листом з вкладеним описом. 21.07.2020 в присутності продавця ОСОБА_5 складено акт за результатами службового розслідування, в результаті якого визнано розслідування завершеним та проведено звільнення продавця ОСОБА_3 у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 3 від 21.07.2020 позивачку було звільнено з 21.07.2020 за прогули без поважних причин та направлено вказаний наказ по пошті. 27.07.2020 відповідачу стало відомо, що на момент винесення наказу № 3 від 21.07.2020 позивачка знаходилася на лікарняному тому наказом № 4 від 27.07.2020 скасовано попередній наказ № 3 від 21.07.2020 та зафіксовано цього ж дня відсутність ОСОБА_3 на робочому місці.

Наказом № 5 від 27.07.2020 ОСОБА_3 знов було звільнено за прогули без поважних причин, копію наказу направлено по пошті ОСОБА_3 ОСОБА_3 не надала трудової книжки для внесення відповідних записів, не надала пояснень, та лікарняних листів для проведення відповідного розрахунку. Бухгалтером ФОП ОСОБА_4 проведено відповідні нарахування заробітної плати за відпрацьований час та 05.082020 на адресу ОСОБА_3 направлено грошовий переказ в сумі 6 332,00 грн який остання отримала та не повернула. 07.09.2020 з КНП «Компаніївської ЦРЛ» надійшов лист від 21.08.2020 № 1280, яким відповідача повідомлено про перебування позивачка на лікарняному в період з 21.07.2020 по 30.07.2020 та про те, що вона мала приступити до роботи 31.07.2020. Цього ж дня, 07.09.2020 відповідачем винесено наказ № 7 «Про звільнення продавця непродовольчих товарів ОСОБА_3 за прогули» та направлено наказ цінним листом по пошті позивачу. Після отримання даного наказу ОСОБА_3 так і не надала свою трудову книжку та листи тимчасової непрацездатності чим позбавила можливості відповідача здійснити відповідні нарахування за час тимчасової непрацездатності.(а.с.53-109).

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Своє право громадянин може реалізувати шляхом укладення трудового договору або договору цивільно-правового характеру (договір підряду, договір про надання послуг, інші договори, передбачені Цивільним кодексом України).

У свою чергу, в процесі фінансово-господарської діяльності організації та фізичні особи використовують працю найманих працівників. Праця найманих працівників регулюється Законом та може бути за трудовим договором чи за договором підряду чи іншим договором цивільно-правового характеру.

Слід зауважити, що при цьому укладений договір, незалежно від виду, має відповідати обов`язковим для його сторін правилам, установленим законом або іншими нормативно-правовими актами, чинними на момент його укладення.

Укладення, виконання і припинення трудових договорів регулюються трудовим законодавством.

Трудовий договір укладається відповідно до глави ІІІ Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

Статтею 22 КЗпП встановлено гарантії при укладенні трудового договору, зокрема, забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу, будь-яке обмеження прав чи встановлення переваг при укладенні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Предметом трудового договору є процес праці, а саме: виконання роботи за певною спеціальністю, кваліфікацією, посадою, тобто виконання працівником певної трудової діяльності

Характерною ознакою трудового договору є підлягання працівника правилам внутрішнього трудового розпорядку (як нормативний акт обов`язковий для працівника і власника або уповноваженого ним органу).

Правилами, з урахуванням вимог чинного законодавства, визначається: трудовий розпорядок на підприємстві, в установі, організації; час відпочинку; порядок надання відпусток; інші складові, що регулюють трудові відносини.

Провівши аналіз норм, що регулюють правовідносини сторін у трудових договорах, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, щодо допущення позивачем грубих порушень трудового законодавства.

При винесенні рішення суду, суд керується ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд виносить рішення на підставі наданих доказів сторонами та в межах позовних вимог.

Уточнення позовних вимог заявлених представником позивача суд визнає з пропущенням строку визначеного п.2 ч. 2 ст . 49 ЦПК України, адже позивачу та її представнику було достеменно відомо дату наказу про звільнення 07.09.2020 наказ № 7 «Про звільнення продавця непродовольчих товарів ОСОБА_3 за прогули», оскільки даний наказ надсилався відповідачем - позивачу цінним листом по пошті, зазначався відповідачем у відзиві на позовну заяву до проведення першого судового засідання, в судовому засіданні 29.10.2020 представник відповідача заявила усну заяву про уточнення позовних вимог, однак уточнену позовну заяву надала в судовому засіданні лише 26.11.2020.

Заявлені позивачем позовні вимоги про поновлення її на посаді продавця непродовольчих товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та скасування наказу № 3 від 21 липня 2020 року, про звільнення продавця ОСОБА_3 за прогул, згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є безпідставними, оскільки даний наказ скасовано відповідачем 27.07.2020 (а.с.77) та повідомлено позивача (а.с.86), Усі вимоги, заявлені позивачем у даній справі, тісно пов`язані одна з одною. Зазначене однозначно випливає з того, що предметом трудового договору, який позивач первісно просив суд поновити, є право вимоги по виплаті середнього заробітку за вимушені прогули та визначення моральної шкоди, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно ст. ст.134, 142 ЦПК України судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 76-81, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду через Компаніївський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.12.2020.

Сторони за справою:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ФОП ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя В.ЧЕРВОНОПИСЬКИЙ