Справа № 564/2470/20
Рядок статзвіту № 38
Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Грипіч Л. А.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в місті Костопіль цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк 'Приватбанк' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
АТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 10 879 грн. 13 к. на підставі укладеного договору № б/н від 21.02.2011 року та судових витрат по справі.
В обгрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 21.02.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000.00 грн.
Позивач зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору. Однак, відповідач не виконує зобов`язання, що виникли з договору, внаслідок чого станом на 23.06.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 10 879,13 грн., яку Банк просить стягнути з відповідача в судовому порядку.
Ухвалою судді Костопільського районного суду Рівненської області від 13.10.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.
Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що 21.02.2011 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір шляхом підписання заяви, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач у порушення умов кредитного договору, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором.
До кредитного договору позивач додав Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів».
При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору позичальник при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
У відповідності до ст. ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє вину сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов"язковим для виконання сторонами.
В зв`язку з тим, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тому було допущено заборгованість.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 23.06.2020 року становить 10 879,13 грн., з яких: 8 971,73 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1 907,40 грн. нарахована пеня, з яким суд не може погодитися з наступних підстав.
Як вбачається з наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки початковий розмір кредитного ліміту складав 300,00 грн. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн., однак згодом був зменшений до 00,00 грн., що вказує на те, що нарахований позивачем розмір заборгованості за тілом кредита є надто завищеним. Суд рахує, що заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за встановлений кредитний ліміт.
Стосовно нарахованої пені, то суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що Банк, пред`являючи вимогу про погашення кредиту, просить стягнути з відповідача нараховану пеню за несвоєчасну сплату кредиту.
У заяві позичальника від 21.02.2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самих розрахунків кредитної заборгованості за договором від 21.02.2011 року, посилався на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та на Витяг з «Тарифів», які є невід`ємними частинами спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягом з «Тарифів» відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.02.2011 року шляхом підписання заяви-анкети.
Таким чином, позивачем не доведено, що долучені до позову Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів» дійсно являються складовою частиною укладеного 21.02.2011 року між сторонами договору у вигляді Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки останні не містять відомостей щодо часу їх затвердження, строку дії та не містять підпису позичальника ОСОБА_1 , в свою чергу позивачем не доведено, що під час підписання Анкети-Заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 21.02.2011 року, був ознайомлений та надав свою згоду саме на ті конкретні «Тарифи» та «Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку», на які посилається позивач як докази умов кредитного договору від 21.02.2011 року.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 1907,40 грн. - заборгованості за нарахованою пенею, оскільки зазначені кошти були нараховані відповідно до розрахунків зазначених у Витягу з Тарифів та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, однак позивачем не було доведено, що відповідач був ознайомлений і надав свою згоду саме на ці Тарифи та Умови.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості підлягають до задоволення лише в частині стягнення заборгованості в межах кредитного ліміту в розмірі 5000,00 грн. з наступних підстав.
Так, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , долученої позивачем до позову вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн.
Доказів того, що кредитний ліміт відповідачу був збільшений до 10 879,13 грн. суду не було надано, тобто позивачем не обгрунтовано належним чином суму заборгованості в розмірі 10 879,13 грн.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.02.2011 року є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування - наявність заборгованості по кредитному договору по тілу кредиту саме в сумі 10 879,13 грн. і не може бути прийнятий судом, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.
Крім того, враховуючи, що суд дійшов висновку, щодо часткового задоволення позову, то з урахуванням положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, відшкодування судового збору покладається на відповідача в розмірі пропорційному до задоволених вимог, тобто в сумі 967,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 527, 530, 610, 611, 629, 639, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 12, 141, 258, 265, 279, 280 ЦПК України, суд -
Позов АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
ОСОБА_1 , (житель АДРЕСА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ), паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 16.08.1996 року Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області, ІПН: НОМЕР_2 .
Повне рішення складено
СуддяЛ. А. Грипіч