Справа № 720/2684/19
Провадження № 2/720/146/20
05 березня 2020 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Скриндіца С.М..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Ванчиковецької сільської ради об`єднаної територіальної громади про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -
У грудні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , проте фактично вони ніколи там не проживали та проживають окремо, з обліку реєстрації її домоволодіння не знялися та в добровільному порядку не бажають робити цього. Вказана обставина створює їй перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю, тому просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов, а також розглянути справу у його відсутності.
Представник третьої особи без самостійних вимог Ванчиковецької сільської ради об`єднаної територіальної громади звернувся до суду із заявою про визнання позову та розгляд справи у його відсутності.
Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилися без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідачів та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 154917340 від 04 лютого 2019 року.
Відповідачі зареєстровані, однак ніколи не проживали у вказаному домоволодінні, що підтверджується показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також наявним у справі актом опитування сусідів № 380 від 30 жовтня 2019 року, затвердженого головою Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області.
Більше того, з наявних в матеріалах справи копій погосподарських книг № 173 та № 774 вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були одночасно зареєстровані в господарствах, які розташовані по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Об`єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України).
За змістом ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником житлового будинку, квартири не позбавляє його права користування житловим приміщенням.
В той же час, згідно роз`яснень, викладених у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, які перебувають на території України, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання, зареєструвати своє місця проживання.
Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що відповідачі більше одного року без поважних причин не користуються житлом позивача, оскільки фактично постійно проживають у іншому місці, суд вважає, що відповідачі порушу ють право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідачі повинні бути визнаними такими, що втратили право користування житловим будинком позивача.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, -
Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у домоволодінні, яке належить ОСОБА_1 та розташовано по АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач може подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ляху Г.О.