О К Р Е М А Д У М К А
судді Чернігівського апеляційного суду
Бобрової І.О.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.02.2020 апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2019 року залишено без змін.
Відповідно до ч.3 ст. 381 ЦПК України мною підписана постанова від 26.02.2020, проте я не згодна з рішенням суду першої інстанції та з судовим рішенням апеляційного суду, тому в порядку ч.3 ст.35 ЦПК України вношу з цього приводу окрему думку.
Обставини справи.
04 березня 2019 прокурор звернувся з даним позовом, обґрунтувавши його тим, що відповідачкою набуто право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 на підставі договору від 12.05.2009 про задоволення вимог іпотекодержателя. Право власності зареєстровано 29.07.2009. З часу набуття права власності відповідачка не оплачує орендну плату за користування землею, завдаючи збитків територіальній громаді м. Чернігова. Сума збитків, після збільшення позовних вимог 29.05.2019, за період з 01.09.2014 по 31.12.2017 становить 212 416,42 грн. Дану суму прокурор просив стягнути на користь Чернігівської міської ради.
Судові рішення у справі.
Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 28.11.2019 в задоволені позову відмовлено.

Підставами для відмови в позові суд першої інстанції зазначив:

1. Земельна ділянка не є сформованою, а тому відсутня і нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки;

2. Виникнення права власності на будинок не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки;

3. «Земельна ділянка, яка знаходиться під прилеглою територією та безпосередньо під об`єктом нерухомості загальною площею 0,0265 та включена до загальної площі спірної ділянки розміром 0,0579 га не могла бути надана відповідачці в оренду або перебувати в її користуванні відповідно до ст.120 ЗК України. Відповідно позивачем неправильно визначений розмір земельної ділянки, щодо якої відповідачка мала укласти договір оренди, а відтак неправильно обрахований та заявлений до стягнення розмір безпідставно збережених коштів»;

4. Позиція позивача суперечить ст.377 ч.2,3 ЦК України;

5. Про володіння майном грошовими коштами у розмірі орендної плати в сумі 212416,42 грн відповідач дізналася з отриманням уточненої позовної заяви в травні 2019, тому, зважаючи на положення ч.1 ст.1214 ЦК України, вимога про стягнення коштів за період з 01.09.2014 по 31.12.2017 задоволенню не підлягає.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.02.2020 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова залишено без змін.

Фактичні обставини.

1. Матеріали справи містять дані про трьох власників нежитлової будівлі АДРЕСА_1 . Так, до 25.12.2006 власником будівлі було ТОВ «Агрокомпанія «Фрут-сервіс». Останнє мало в оренді земельну ділянку площею 0,0579 га за вказаною адресою для експлуатації адмінбудівлі, про що свідчить договір оренди земельної ділянки від 25.12.2003 (а.с.143, том 1).

2. В подальшому за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 25.12.2006 власником будівлі став ОСОБА_1 (а.с.140, том 1). В 2008 році останнім розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки для обслуговування приміщення адмінбудівлі з прибудовою в АДРЕСА_1 . Земельній ділянці присвоєний кадастровий номер на плані :02:035:0059, встановлені в натурі її межі, які були відповідно погоджені. Розмір земельної ділянки 0,0579 га, в тому числі під будівлями 0,0265 га; - під площадками та проходами 0,0314 га. Нормативно грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки під забудовою станом на 01.01.2008 склала 655,79 грн (а.с.136, том1). 13.10.2008 між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 укладений договір №2976 оренди земельної ділянки загальною площею 0,0579 га строком на 5 років. Визначено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 3775945 грн (а.с.24, том 1). В 2012 році була укладена додаткова угода до договору оренди від 13.10.2008 за якою внесені зміни до нормативно грошової оцінки землі. Встановлена сума оцінки 1128204,66 грн (1948,54 грн за 1 кв.м.). Розмір орендної плати визначений в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки землі (а.с.26 зв., том 1). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2012 договір оренди земельної ділянки №2976 від 13.10.2008 було розірвано з огляду на наявність іншого власника нежитлової будівлі (а.с.18, том 1).

3. 12.05.2009 між ОСОБА_1 (іпотекодавцем) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель) був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до якого до ОСОБА_2 перейшло право власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 (а.с.200, т.1). Право власності на об`єкт нерухомості зареєстровано 29.07.2009 (а.с.16 , т.1). Дані про укладення договору оренди земельної ділянки між власником земельної ділянки - Чернігівською міською радою та ОСОБА_2 відсутні.

4. Фактично ОСОБА_2 , як власник об`єкта нерухомості площею 389,3 кв.м., безоплатно користується земельною ділянкою з часу набуття права власності на адмінбудівлю, тобто з 29.07.2009.

5. В своїх письмових поясненнях від 05.08.2019 ОСОБА_2 заявила про застосування наслідків спливу строку позовної давності за вимогами про стягнення грошових коштів за 2014-2015 роки (а.с.115, том1).

Обґрунтування окремої думки.

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частина 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" була прийнята після набуття ОСОБА_2 права власності на будівлю, тому ця норма не застосовується.

Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Про володіння земельною ділянкою без достатньої правової підстави ОСОБА_2 могла дізнатися під час укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя 12.05.2009 і точно була обізнана під час участі в якості третьої особи з рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2012 .

Безпідставне набуття ОСОБА_2 спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме отримання відповідачем у власність нежитлового приміщення на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яке безпосередньо пов`язано із земельною ділянкою.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Таким чином, речові права відповідача на спірну земельну ділянку не реєструвалось, вона не набула належного права власності або користування щодо цієї земельної ділянки, а тому використовує її без достатніх правових підстав.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений.

При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка була відведена в оренду попередньому власнику.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

Незважаючи на сталу судову практику, суд першої інстанції її не врахував та дійшов невірного висновку щодо недоведеності позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції щодо того, що земельна ділянка є несформованою і відсутня її нормативно-грошова оцінка спростовується даними технічної документації, що була виготовлена на замовлення попереднього орендаря спірної земельної ділянки - ОСОБА_1 .

Визначаючи розмір до стягнення прокурор виходив з даних, що були надані начальником управління земельних ресурсів, Головним Управлінням Держгеокадастру в Чернігівській області та рішення комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекосритувачам.

Відповідачем не надано суду будь-яких мотивованих заперечень та контррозрахунків стосовно нарахованої позивачем суми безпідставно збережених коштів. Її посилання на інформацію, що викладена в листі ФОП ОСОБА_3 від 29.05.2018 (а.с.126, том 1) не могло бути взято до уваги, з огляду на відсутність вихідних даних та конкретизації інформації про місцерозташування комунікаційних шахт, зелених насаджень, пішохідних доріжок тощо. Додаток до цього листа (про який вказано як «схема комунікацій») відсутній. Матеріали справи не містять даних щодо виду діяльності ФОП ОСОБА_3 . Незважаючи на це, дану інформацію застосовано при ухваленні рішення як судом першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частин 1,6 та 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Матеріали справи містять рішення Чернігівської міської ради від 31.03.2011 «Про затвердження технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель міста Чернігова станом на 01.01.2010», від 29.07.2011 «Про затвердження ставок земельного податку та встановлення розміру орендної плати в місті Чернігові», від 30.01.2015 «Про місцеві податки» (із наступними змінами).

На підставі даних рішень Головним Управлінням Держгеокадастру в Чернігівській області вираховано розмір орендної плати, який мав отримати місцевий бюджет від відповідача у спірний період.

Достатність таких доказів для стягнення аналогічних сум було визначено у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року при розгляді справи № 642/4792/17 та від 22 січня 2020 року при розгляді справи № 686/9356/15-ц.

Повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

Посилання суду першої інстанції на питання які виникли у Великої Палати Верховного Суду при розгляді 23.05.2018 справи № 922/323/18 не може вважатися застосуванням правового висновку ВС, оскільки за змістом ч.4 ст.262 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки саме щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду, а не питання чи доводи сторін.

Застосування судом першої інстанції постанови апеляційного суду у справі №750/4474/19 є взагалі безпідставним.

На спростування наданих позивачем розрахунків відповідач не надала будь - яких доказів, які б свідчили про завищення заявленої суми чи невірне її визначення. Заперечення відповідача на доводи апеляційної скарги щодо доведення розміру збитків є голослівними.

Відсутність в матеріалах справи документу з назвою «витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки» станом на 2016 та 2017 роки не є підставою для відмови в позові та не надає позивачу права безкоштовно користуватися майном територіальної громади.

Натомість матеріали справи містять нормативно - грошову оцінку землі станом на 2012 рік (а.с.26 (зворот) , том 1) до якої можливо було застосувати коефіцієнт індексації та визначитися з розміром збитків в межах строку позовної давності.

Висновки суду першої інстанції щодо обізнаності відповідача про володіння майном грошовими коштами з часу отримання уточненої позовної заяви в травні 2019 є безпідставними з огляду на те, що листування з приводу завданих збитків велося з ОСОБА_2 з 23.09.2017 (а.с. 39, 45, 77, том 1). Приймаючи 14.06.2012 участь у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 була обізнана про безпідставне користування нею земельною ділянкою розміром 0,0579 га за адресою набутої нею адмінбудівлі.

Враховуючи наведене вище, на мою думку доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності рішення суду першої інстанції були ґрунтовними в частині стягнення суми за період з 04.03.2016 по 31.12.2017.

З огляду на викладене вище, апеляційна скарга підлягала частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, а на підставі п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Суддя Чернігівського

апеляційного суду І.О.Боброва