Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2020 р. Справа № 608/1736/20

Номер провадження2/608/557/2020

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Запорожець Л. М.

за участю секретаря с/з Фаштиковської М. І.

представника відповідача Ловчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» про захист прав споживача на вільний вибір товарів і послуг у зручний час, свободу вибору продукції, свободу волевиявлення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» про захист прав споживача на вільний вибір товарів і послуг у зручний час, свободу вибору продукції, свободу волевиявлення посилаючись на те, що він на правах приватної власності, володіє житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Даний будинок підключений до газорозподільної системи, яку на даний час обслуговує приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз". Шляхом подання заяви-приєднання в ТОВ "Тернопільоблгаз", на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2500 та він, як побутовий споживач, приєднався до умов Типового договору постачання природного газу та йому було присвоєно персональний код ідентифікації споживача, як суб`єкта ринку природного газу (ЕІС-код: 56ХМЗ1Р068584943) та відкрито особовий рахунок за адресою будинковолодіння (№858494), за реквізитами якого він до 01 жовтня 2018 року здійснював відповідні оплати за постачання природного газу. Починаючи з 01 жовтня 2018 року споживання газу за його волевиявленням припинилось. 06.04.2020 року він звернувся через урядовий контактний центр на урядову «гарячу лінію» із клопотанням та додатком до нього до Чортківського управління з експлуатації газового господарства публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Терпопільгаз" та просив звільнити його від оплати за послуги розподілу природного газу до належного йому будинковолодіння. Вказав, що із засобів масової інформації дізнався про те, що починаючи із 01.01.2020 року оплата за постачання природного газу розділена на два окремих платежі: оплату за газ, як за товар, та оплату за його розподіл (доставку, транспортування) до споживача. Так як з 01.10.2018 року такого товару, як газ, він не споживає, то в своєму клопотанні просив звільнити його від оплати за послуги розподілу природного газу до його будинковолодіння. Багато років у вищезазначеному будинку ніхто не проживає. Єдина особа, яка зареєстрована за даною адресою, фактично там не проживає з 2017 року і комунальними послугами не користується. Дана обставина підтверджується актом "Про встановлення факту не проживання" від 04.03.2020 року, який виданий Нагіряпською сільською радою. Оскільки ніхто з його будинку газу із газорозподільної системи відповідача не споживає, а тому підстав для стягнення з нього плати за послугу доставки газу, не має. Крім того, вказує, що жодних послуг щодо розподілу фіксованого об`єму газу до будинковолодіння у відповідача він не замовляв і бажання користуватися його послугами на разі не має. Виходячи з таких умов, підстави для стягнення з нього якоїсь оплати за неспожиті та незамовлені ним послуги, відсутні. Вказує, що 23.04.2020 року відповідач надав йому відповідь, реєстраційний номер: 03/467, де відмовив у задоволенні клопотання. В рішенні відповідач мотивував, що йому абсолютно не важливо чи споживав та замовляв він послуги по факту, а тільки вказав, що він діє на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2080 від 07.10.2019 року. Згідно даної Постанови оплата за спожитий газ розділяється на оплату за газ, як товар (згідно фактичного споживання) та оплату за послугу з його розподілу, згідно замовленої річної потужності об`єкта/об`єктів споживача, а річну замовлену потужність об`єкта/об`єктів споживача він визначає сам, як оператор ГРМ. Так як споживання природного газу моїм домогосподарством протягом усього попереднього газового року було відсутнє, то відповідач, керуючись нормами, які зазначені у пункті 4 глави 6 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, який затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 , встановив йому річну замовлену потужність на рівні 314 куб.м газу. Такий об`єм газу, як зазначив відповідач, він встановив по тій причині, що природний газ міг би теоретично використовуватися в його будинковолодінні і комплексно (для приготування їжі, для підігріву води, у тому числі для опалення). У своєму рішенні відповідач також зазначив, що обслуговування газорозподільної системи спричиняє у нього значні виробничо-технологічні витрати, незалежно від того, чи споживає він газ безпосередньо, чи ні та вказав, що ці витрати повинен компенсувати саме він, навіть не зважаючи на те, що його послугами з розподілу газу по факту навіть не користується і газу взагалі не споживає.

Вказує, що окрім отриманої відповіді, свої вимоги щодо стягнення з нього коштів за доставку 314 куб.м газу, відповідач ще підкріпив телефонними дзвінками. Після надсилання рішення, представники відповідача два рази зателефонували його батькові ОСОБА_2 із попередженнями про те, що в разі несплати за послугу з розподілу в об`ємі 314 куб.м газу, домогосподарство буде в примусовому порядку негайно механічно від`єднано від газорозподільної системи і його ЕІС-код буде видалено із реєстру споживачів. Повторне приєднання до системи газопостачання буде проведено лише після оплати мною відповідних послуг та робіт.

Враховуючи такі обставини, він був змушений виконати вимоги відповідача і перечислив кошти за розподіл 314 куб.м газу, за послугу, яку він не споживав, не замовляв та не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. На банківський рахунок відповідача він перевів за послугу розподілу газу 380 гривень 62 копійки згідно діючих на той час тарифів та сплатив 1 гривню комісії за проведення цього платежу.

Вважає рішення відповідача щодо відмови у звільненні від оплати за послугу розподілу природного газу і вимоги відповідача щодо оплати за послугу розподілу 314 куб.м газу неправомірними та протиправними та такими, що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 92 Конституції України, ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", частину 2 статті 627 Цивільного Кодексу України, ч. 4 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу". Вважає, що підприємницька діяльність відповідача є нечесна та агресивна, а правочини, які здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (частина 6 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" ).

Відповідно до пунктів 1-2 частини 1 статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів" права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Однак, відповідач примушуючи його придбавати так звану "річну замовлену потужність" (в об`ємі 314 куб.м газу), непотрібного йому асортименту, на яку він не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання, порушуючи його право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час, порушуючи його право на свободу вибору продукції та на свободу волевиявлення.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати рішення відповідача № 03/467 від 23.04.2020 протиправним; зобов`язати відповідача відшкодувати йому майнову шкоду на суму 381,62 гривні на протязі 30 днів із моменту набрання рішенням суду законної сили, у той же самий спосіб, яким було здійснено оплату; заборонити відповідачу примушувати позивача (споживача) придбавати послугу з розподілу газу у такому об`ємі газу (річної замовленої потужності), який не відповідає волі або волевиявленню позивача (споживача); зобов`язати відповідача розраховувати вартість послуги з розподілу газу, виходячи з такого об`єму газу, який буде відповідати фактичному споживанню, згідно із показів лічильника газу позивача (споживача).

Позивач ОСОБА_1 , будучи присутнім в судовому засіданні 16 жовтня 2020 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити, також 02.10.2020 року та 05.10.2020 року подав відповідь на відзив.

16 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав суду письмову заяву про розгляд справи надалі без його участі у зв`язку із виїздом на навчання.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнає в повному обсязі, просить в задоволенні позову відмовити. 30 вересня 2020 року начальником юридичного відділу ПрАТ «Тернопільгаз» було подано відзив на позовну заяву, в якій просять в задоволенні позову відмовити, провадження у справі закрити.

Вислухавши позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та враховуючи заяву позивача про продовження розгляду справи без його участі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав:

Судом встановлено, що ПрАТ «Тернопільгаз», як оператор газорозподільних систем (Оператор ГРМ), здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на підставі виданої Національною комісією з державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Постанова № 815 від 19 червня 2017 року).

Відповідно до вказаної ліцензії на території проведення діяльності ПрАТ «Тернопільгаз» є суб`єктом природних монополій, зведений перелік яких ведеться Антимонопольним комітетом України.

У відповідності до вимог ст. 40 Закону України № 329 від 09.04.2015 року «Про ринок природного газу» та глави 3 Розділу VI «Кодексу газорозподільних систем», затверджених Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року між Приватним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз" та ОСОБА_1 , згідно заяви-приєднання від 20.07.2017 року, укладено договір розподілу природного газу, який є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженою Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року. Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Даний договір є договором приєднання, що укладається на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Судом встановлено, і даний факт не заперечував позивач ОСОБА_1 , що він, як побутовий споживач, приєднався до умов Типового договору постачання природного газу, йому було присвоєно персональний код ідентифікації споживача, як суб`єкта ринку природного газу (ЕІС-код: 56ХМЗ1Р068584943) та відкрито особовий рахунок за адресою будинковолодіння (№858494), за реквізитами якого він до 01 жовтня 2018 року здійснював відповідні оплати за постачання природного газу. Починаючи з 01 жовтня 2018 року споживання газу за його волевиявленням припинилось, однак ним все ж було сплачено на користь відповідача за послугу з розподілу газу грошові кошти в сумі 380 гривень 62 копійки та 1 гривню комісії за проведення цього платежу на вимогу відповідача.

Відносини сторін, що є предметом цього Договору, регулюються згідно із Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газоросподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року.

Тарифи, вартість послуг, які надаються ПрАТ «Тернопільгаз», та порядок оплати встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі НКРЕКП).

Таким чином, суд зазначає, що відповідач сам не вправі, як встановлювати порядок оплати, так і приймати рішення щодо звільнення від обов`язку проведення такої оплати, оскільки вказане не входить до його повноважень.

Пунктом 2.1 Типового договору розподілу природного газу передбачено, що за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 Договору).

Відповідно до абз. 1 п. 6.3 Договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Згідно абз. 1 п. 2 глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.

Газовий рік - це період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року (п. 4 глави 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем).

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (абз. 2 п. 1 глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Постановою НКРЕКП № 3040 від 24.12.2019 року встановлено тариф на послуги з розподілу природного газу для ПрАТ «Тернопільгаз», який є обов`язковим як для оператора ГРМ, так і для споживачів та застосовується сторонами при розрахунку вартості наданих послуг.

На період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно тариф на послуги розподілу природного газу становить 1,068 грн за 1 м. куб на місяць (з урахуванням ПДВ); з 01 липня 2020 року - 1,236 грн за 1 м. куб. на місяць (з урахуванням ПДВ).

Пунктом 4 глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що для нового споживача та/або його об`єкта, що має фактичний період споживання природного газу менший ніж дев`ять місяців (крім об`єктів споживачів, що не є побутовими), або за умови відсутності споживання природнього газу споживачем та /або його об`єктом протягом усього попереднього року річна замовлена потужність споживача (його об`єкта) визначається оператором ГРМ на рівні:

39 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі;

126 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі;

314 куб, м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.

Відповідно до наведених норм законодавства позивачу ОСОБА_1 нарахована оплата за розподіл природного газу у сумі 27,95 грн., з 1 січня 2020 року по червень 2020 року та з 1 липня 2020 року - 32,34 грн. по жовтень 2020 року.

Єдиною правовою підставою для не здійснення позивачем ОСОБА_1 оплати за надані послуги з розподілу природного газу є механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи та припинення діючого договору за заявою споживача.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, з відповідною заявою про від`єднання газової мережі будинковолодіння від газорозподільної системи та припинення діючого договору, позивач до відповідача не звертався.

Про вказаний факт підтвердив представник відповідача ОСОБА_3 та вказане не спростував позивач ОСОБА_1 в судовому засідання 16 жовтня 2020 року.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Статтею 16 вказаного Закону визначено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Позивач ОСОБА_1 06 квітня 2020 року звернувся до Чортківського УЄГГ ПрАТ «Тернопільгаз» з клопотанням у якому зазначив, що не погоджується здійснювати оплату за розподіл природного газу, оскільки така вимога суперечить нормам чинного законодавства.

ПрАТ «Тернопільгаз» розглянув клопотання позивача ОСОБА_1 та 23 квітня 2020 року надав письмову відповідь в порядку, передбаченому Законом України "Про звернення громадян", за № 03/467 відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Однак, суд зазначає, що письмова відповідь відповідача на клопотання позивача не є рішенням відповідача ( актом в розумінні ст. 16 ЦК України) та, до таких актів не належить і самостійно не несе правових наслідків для позивача, а тому позовні вимоги в частині визнання рішення протиправним не базуються на вимогах чинного законодавства, до задоволення не підлягають та позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що відповідачем проводиться нечесна підприємницька діяльність, яка до того ж є агресивною, суду не подано.

Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідач є єдиним на ринку надання вказаних послуг, однак, у позивача є право, у випадку, якщо він не бажає продовжувати договірні відносини з вказаним суб`єктом господарювання, подати відповідну заяву про розірвання діючого договору та механічного від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи.

Права позивача ОСОБА_1 , як споживача, відповідач не порушував, як і ні до чого не примушував, оплату позивач провів добровільно в сумі 381, 62 гривні за розподіл 314 куб.м.газу, про що підтвердив в судовому засіданні. Саме тому, проплачена позивачем сума не може бути визнанасудом, як спричинена відповідачем позивачу майнова шкода та відповідно підстав для зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу майнову шкоду в сумі 381, 62 гривні у суду немає.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Кодексом газорозподільних систем, затверджених Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року, який на момент звернення позивача до суду не скасований, а тому є обов`язковими для виконання як Оператором ГРМ (відповідачем по справі) та позивачем ОСОБА_1 (як побутовим споживачем). Доказів оскарження позивачем вищенаведеного нормативно-правового акту законодавства у визначеному чинним законодавством порядку, не надано і до матеріалів справи не долучено. Керуючись ст. ст. 11, 12, 15,16, 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України, ст. 40 Закону України «Про ринок природнього газу», главою 3 розділу V1 «Кодексу газорозподільних систем», затверджених Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» про захист прав споживача на вільний вибір товарів і послуг у зручний час, свободу вибору продукції, свободу волевиявлення шляхом визнання рішення № 03/467 від 23.04.2020 року відповідача протиправним; зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу майнову шкоду в сумі 381, 62 гривні на протязі 30 днів із моменту набранням рішенням законної сили у той же спосіб, в який було здійснено оплату; заборони відповідачу примушувати позивача (споживача) придбавати послуги з розподілу газу у такому об`ємі газу (річної замовленої потужності), який не відповідає волі та волевиявленню позивача (споживача) та зобов`язання відповідача розраховувати вартість послуги з розподілу газу , виходячи з такого об`єму, газу, який буде відповідати фактичному споживанню, згідно із показів лічильника газу позивача (споживача) - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку винесення вступної та резолютивної частини в той же строк з часу отримання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 03 грудня 2020 року.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/1736/20

Рішення набрало законної сили " " ________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію рішення видано " " ________________ року.

Секретар: