РІШЕННЯ

Іменем України

10.04.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суд з позовною заяву, в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17 640 000 (сімнадцять мільйонів шістсот сорок тисяч) гривень 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 січня 2015 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики (надалі Договір), згідно п. 2.1 розмір позики за цим Договором становить 180 000, 00 (сто вісімдесят тисяч) доларів США, що еквівалентно 4 401 000, 00 гривень (по курсу НБУ 24, 45 грн за долар США, на момент подання позовної заяви). Відповідно до п 2.2 цей Договір позики є процентним. Розмір процентів становить 5% в місяць від суми боргу. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 720 000, 00 (сімсот двадцять тисяч) доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 17 640 000, 00 (сімнадцять мільйонів шістсот сорок тисяч) гривень. Згідно п. 4.1 Договору, Відповідачка мала повернути позичені кошти в термін до 21 січня 2020 року. На підтвердження передання коштів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали ОСОБА_1 розписку. Однак відповідачі у встановлений строк не повернули кошти позивачу.

Відтак, просить стягнути із відповідача заборгованість за договором позики та проценти.

Ухвалою від 20 березня 2020 року було відкрите провадження у справі та призначене підготовче засідання на 10 квітня 2020 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак від представника позива - адвоката Пащука А. І. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, однак від представника відповідачів - адвоката Цімура Я. В. надійшло клопотанян про розгляд справи за їхньої відсутності.

Крім того представником відповідачів було подано клопотання про визнання позову, разом з нотаріальною заявою від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнають в повному обсязі, просять позов задовільнити, та проводити розгляд справи за їхньої відсутності.

Дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає , що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 3-4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.206 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки, таке не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти 180 000, 00 (сто вісімдесят тисяч) доларів США, що еквівалентно 4 401 000, 00 гривень (по курсу НБУ 24, 45 грн. за долар США, на момент подання позовної заяви) з умовою повернення до 22 січня 2020 року, що підтверджується Договором позики та розпискою від 22 січня 2015 року.

В термін до 22 січня 2020 р. грошове зобов`язання не було виконано, як і станом на час подання позову до суду. Пунктом 2.2 цього Договору передбачено, що позики є процентними. Розмір процентів становить 5% в місяць від суми боргу.

Отже, розмір процентів за весь строк користування чужими коштами становить 540 000 доларів США, що еквівалентно 13 095 000 гривень (по курсу НБУ 24, 45 грн. за долар США, на момент подання позовної заяви) (5 % від суми боргу становить 9 000 доларів США, 9 000 * 60 місяців)..

Приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України, встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України).

Статтею 625 Цивільного Кодексу України, встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Надані позивачем в борг відповідачам грошові кошти, відповідачі не повернули, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надали, наявність боргу та процентів за договором визнали, а відтак сума боргу підлягає стягненню із відповідачів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконанняабо виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежневиконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки,встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Крім того, згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також, Верховний Суд України в Постановах про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року (№6-63цс13) та від 02.07.2014 року (№6-79цс14) виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підлягає до задоволення, так як відповідачі не повернули кошти за Договором позики та не сплати проценти за користування коштами за Договором.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.12,141, 200, 206, 258,259,263-265,268 ЦПК України,-

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,- задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17 640 000 (сімнадцять мільйонів шістсот сорок тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 10 510 гривень 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН - НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН - НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Ванівський Ю. М.