ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3402/19 Номер провадження 22-ц/814/616/20Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник заінтересованої особи Висоцька Л.М.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2019 року, ухвалене суддею Мурашовою Н.В., повний текст рішення складено - дату не вказано

за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просила встановити факт її постійного проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24.08.1991 року та по теперішній час, а також факт перебування її у громадянстві колишнього СРСР.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кременчук Полтавської області, що підтверджено довідкою про її народження, довідкою про її перебування на обліку в лікарні. З метою отримання паспорту громадянина України з 2015 року ОСОБА_1 зверталася до Крюківського районного відділу у м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області. Проте, отримала відмову у видачі паспорту громадянина України з підстав неможливості встановити її належність до громадянства України. З огляду на наведене, ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, для встановлення громадянства і для отримання паспорта громадянина України.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 надала до суду першої інстанції заяву про уточнення заявлених вимог, в якій зазначила, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до ст. 11 Закону «Про громадянство СРСР» від 01.12.1978 року дитина, обоє з батьків якої на момент народження перебували у громадянстві СРСР, є громадянином СРСР незалежно від того, чи народилася вона на території СРСР чи поза межами СРСР. Своє перше свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане Крюківським ВДРАЦС РС Кременчуцького МУЮ у Полтавській області, ОСОБА_1 отримала 11.06.2015 року. Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, запис відомостей про батька внесено за заявою ОСОБА_1 . У зв`язку з відсутністю паспорта у матері ОСОБА_2 , відомості про неї вказані на підставі медичного свідоцтва про народження ОСОБА_1 . Статтею 14 Закону «Про громадянство СРСР» від 01.12.1978 року передбачено, що дитина, яка знаходиться на території СРСР, батьки якої невідомі, є громадянином СРСР. У зв`язку з викладеним, просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчук Полтавської області України, на території України в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991р. та перебування її у громадянстві колишнього СРСР (а.с. 46).

Рішенням Крюківіського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчук Полтавської області, на території України в неповнолітньому віці станом на 24.08.1991 року та по теперішній час.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, за відсутності спору про право. Зі змісту правовій позиції Верховного суду України, викладеної в узагальненні судової практики "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (вісник Верховного Суду України № 8/144), вбачається, що якщо законом визначено інший порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно, суди не повинні перебирати на себе повноваження інших державних органів та організацій. В ст. 3 Закону України "Про громадянство України" встановлено, що г ромадянами України в тому числі є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. У розділі ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006) зазначено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. А також осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту. Осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає зазначені в Порядку документи. Аналізуючи подані докази, суд першої інстанції визнав доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчук Полтавської області, на території України у неповнолітньому віці станом на 24.08.1991 року та по теперішній час. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника ОСОБА_1 для встановлення громадянства України, а відповідно і отримання паспорту громадянина України.

В апеляційній скарзі Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, а справу направити для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено усі обставини справи та порушено вимоги ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України. Підставою відмови у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту перебування ОСОБА_1 у громадянстві колишнього СРСР, як зазначено у рішенні суду першої інстанції, є невстановлені відомості про її матір, а саме, відомості про матір в актовому записі про народження ОСОБА_1 внесені з медичного свідоцтва про її народження. Проте, зазначена матір`ю в актовому записі ОСОБА_2 не тільки не документувалася паспортом, а й навіть відсутній актовий запис про її народження. Судом першої інстанції встановлено, що згідно актового запису про народження № 3 від 11.06.2015 року ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кременчук Полтавської області в Україні, що підтверджено медичним свідоцтвом про народження пологового будинку м. Кременчука Полтавської області. Відомості про громадянство, дату народження та місце проживання матері не підтверджуються документально. У рішенні суду першої інстанції зазначено про встановлення рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.11.2014 року у справі № 537/5586/14-ц, яке набрало законної сили, факту народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане рішення суду першої інстанції не надавалося заявником та не розглядалося у суді першої інстанції. Відповідно до ст. 17 ЦК Української РСР від 17.07.1963 року місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Враховуючи викладене, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив обставини, які мають значення для справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що допитаний судом першої інстанцїі свідок ОСОБА_3 , який має паспорт громадянина України, дав показання, про те, що ОСОБА_1 є його онукою, яка народилася в 1990 році в м. Кременчук Полтавської області на території України, де постійно проживає по теперішній час разом з ним в АДРЕСА_1 . Її мати ОСОБА_2 не отримала вчасно свідоцтво про народження, ніколи не отримувала паспорту, тому називалася різними прізвищами на власний розсуд, могла назватися ОСОБА_2 , ОСОБА_2 чи будь-яким іншим прізвищем. ОСОБА_2 проживає окремо, місце її перебування невідомо. Онука ОСОБА_1 також вчасно не отримала свідоцтво про народження і по теперішній час не може отримати паспорт.

Згідно з довідками поліклініки №1 Дитячої лікарні м. Кременчук від 02.09.2014 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку у зазначеній медичній установі з народження до 2005 року. Знята з обліку у зв`язку з вибуттям дитини на територію, що обслуговується Кременчуцькою ЦРЛ (а.с. 4-5).

Згідно з довідкою Кременчуцької міської дитячої лікарні №02-21/1380 від 06.08.2013 року, ОСОБА_1 , 1990 р.н., неодноразово находилася у зазначеній медичній установі на стаціонарному лікуванні в період з 16.5.2003 року по 13.05.2005 року (а.с. 7).

Крюківським районним відділом у м. Кременчуці Управління ДМС України в Полтавській області видана довідка №21/3925 від 12.09.2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчук Полтавської області, адреса реєстрації не встановлена, про те, що вона справді зверталася до Крюківського районного відділу у м. Кременчуці Управління ДМС України в Полтавській області з приводу документування її паспортом громадянина України вперше. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу ОСОБА_1 , але не встановлено її належності до громадянства будь-якої держави (а.с. 8).

Відповідно до довідки КГ ЖЕП "Придніпровське" №956 від 17.08.2007 року, ОСОБА_1 фактично проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно з медичним свідоцтвом про народження №2, виданим 06.02.2013 року, ОСОБА_2 , яка проживає на території України в АДРЕСА_2 , народила ІНФОРМАЦІЯ_1 дівчинку (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 11.06.2015 року Крюківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кременчук Полтавської області, Україна. Зазначені: батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно з актовим записом про народження №3 від 11.06.2015 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кременчук Полтавської області в Україні, що підтверджено медичним свідоцтвом про народження пологового будинку м. Кременчука Полтавської області. Відомості про матір ОСОБА_2 вказані на підставі медичного свідоцтва про народження дитини. Відомості про громадянство, дату народження та місце проживання матері не підтверджується документами. Відомості про батька внесені на підставі заяви від 11.06.2015 року (а.с. 66).

Кременчуцький міський відділ ДРАЦС Управління юстиції у Полтавській області листом №2437/16.13.-04-29 від 09.11.2019 року повідомив, що не виявлено актових записів про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 86).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.11.2014 року у справі №537/5586/14-ц, яке набрало законної сили, встановлено факт народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з актовим записом про народження №6 від 23.05.2002 року, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в Кременчук Полтавської області в Україні. Дані про матір ОСОБА_9 документами не підтверджуються, взяті з медичного свідоцтва про народження пологового будинку м. Кременчука (а.с. 67).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.02.2018 року у справі №537/570/18, провадження №2-о/537/23/2018, в порядку окремого провадження встановлено факт, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кременчук Полтавської області, постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 року та по теперішній час (а.с. 11-13).

Згідно з листом Крюківського РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області повідомлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 не документувалися паспортом громадянина України та паспортом громадянина колишнього СРСР. 14.07.2015 року ОСОБА_1 зверталася із заявою про отримання паспорта вперше, за результатом розгляду якої прийнято рішення про встановлення її особи, але не встановлено належність до громадянства України. З цих підстав ОСОБА_1 було роз`яснено, що отримати паспорт громадянина України вперше вона зможе лише після встановлення до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про громадянство України"від 18.01.2001 р. (а.с. 68).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з доведеності факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України, 24 серпня 1991 року, постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 р. чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР», відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 року.

У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Згідно ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 11.06.2015 року Крюківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кременчук Полтавської області, Україна, у якому зазначені: батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно з актовим записом про народження №3 від 11.06.2015 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кременчук Полтавської області в Україні, що підтверджено медичним свідоцтвом про народження пологового будинку м. Кременчука Полтавської області. Відомості про матір ОСОБА_2 вказані на підставі медичного свідоцтва про народження дитини. Відомості про громадянство, дату народження та місце проживання матері не підтверджується документами. Відомості про батька внесені на підставі заяви від 11.06.2015 року (а.с. 66).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.11.2014 року у справі №537/5586/14-ц, яке набрало законної сили, та внесено у Єдиний реєстр судових рішень, встановлено факт народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з актовим записом про народження №6 від 23.05.2002 року ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в Кременчук Полтавської області в Україні. Дані про матір ОСОБА_9 документами не підтверджуються, взяті з медичного свідоцтва про народження пологового будинку м. Кременчука (а.с. 67).

З урахуванням наведеного, вбачається, що на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року заявник ОСОБА_1 перебувала у віці більше року. За даними поліклініки №1 Дитячої лікарні м. Кременчук ОСОБА_1 перебувала на обліку у зазначеній медичній установі з народження і до 2005 року та була знята з обліку у зв`язку з вибуттям на територію, що обслуговується Кременчуцькою ЦРЛ (а.с. 4-5). Відомості про те, що ОСОБА_1 була відсутня на території України станом на 24 серпня 1991 року, відсутні. Відомості про встановлення над нею опіки відсутні, проте, встановлений факт її народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кременчук Полтавської області в Україні, що вказує на існування підстав для задоволення заяви.

Отже, вирішуючи заяву, суд першої інстанції у достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки учасників справи, обставини справи, перевірив доводи і заперечення учасників справи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо підстав відмови у задоволенні вимог про встановлення факту перебування заявника у громадянстві колишнього СРСР, то в цій частині заявник погодилася з рішенням суду першої інстанції та його не оскаржила, тому вони не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги щодо посилання у рішенні суду на рішення від 12.11.2014 р., яким встановлено факт народження заявника та визнано особу її матір`ю, то ця обставина не впливає на законність рішення суду, крім цього, рішення суду від 12.11.2014 р. внесено у Єдиний реєстр судових рішень та в установленому законом порядку забезпечено доступ до нього шляхом відкритого безоплатного доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та наявності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року заявника ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов