Провадження № 2/263/534/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Маріупольської міської ради про визнання звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про визнання його звільнення з посади водія адімінстративно-господарського відділу Департаменту контролю та організації діяльності виконавчого комітету маріупольської міської ради на підставі п.1 ст.40 КЗпП України незаконним, поновлення його на вказаній посаді з 30.08.2019 року, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.08.2019 року по 30.09.2019 року у розмірі 9048, 82 грн., стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день постановлення рішення.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.10.2017 року його було прийнято водієм адміністративно-господарського відділу управління контролю та організації діяльності виконавчого комітету Маріупольської міської ради. 30 серпня 2019 року його було звільнено у зв`язку із скороченням штатної чисельності відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач не погоджується зі своїм звільненням, оскільки його належним чином не було повідомлено про скорочення його посади 30 серпня 2019 року за два місяці, що є грубим порушенням порядку звільнення, згідно вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України. Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити позовні вимогу и повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.10.2019 року позовну заяву відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

11.11.2019 року на адресу суду від представника відповідача за довіреністю надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, зазначив наступне. На підставі розпорядження міського голови від 12.10.2017 року №1086 ос. ОСОБА_2 прийнято на роботу 17.10.2017 року на посаду водія адміністративно-господарського відділу управління контролю та організації діяльності виконавчого комітету Маріупольської міської ради. На підставі розпорядження міського голови від 27.08.2019 року №579ос ОСОБА_2 звільнено у зв`язку із скороченням штатної чисельності відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. На виконання вимог ст.49-2 КЗпП України, 18.06.2019 року на адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом було направлено копію рішення міської ради від 29.05.2019 року №7/42-3937 «Про внесення змін до структур та положень виконавчих органів ради» та перелік вакансій, що маються у Маріупольській міській раді та попередження про звільнення. Конверт було повернуто до поштового відділення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Таким чином, представник відповідача вважає, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про скорочення штату та ознайомлений з переліком вакансій, що мались станом на 18.06.2019 року у Маріупольській міській раді. 29.08.2019 року ОСОБА_2 було запропоновано подати заяву на переведення його водієм в адміністративно-господарський відділ департаменту контролю та організації діяльності виконкому та попереджено, що у разі відмови його буде звільнено з посади 30.08.2019 року. Того ж дня, 29.08.2019 року, було складено акт про попередження про звільнення у зв`язку із змінами структур виконавчих органів міської ради, про те, що ОСОБА_2 було попереджено про звільнення, яке відбудеться 30.08.2019 року та запропоновано вільні вакансії Маріупольської міської ради, від яких останній відмовився. На підставі розпорядження міського голови №579ос від 27.08.2019 року ОСОБА_3 було звільнено 30.08.2019 року, видано трудову книжку та ознайомлено з повідомленням про скорочення посади ОСОБА_2 на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. 02.10.2019 року ОСОБА_2 листом за описом вкладення було надіслано повідомлення про скорочення посади та перелік вакансій у міській раді, на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України. Таким чином, представник відповідача вважає, що звільнення ОСОБА_2 відбулося у відповідності до діючого законодавства, а отже позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 14.11.2019 року вирішено проводити розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.10.2019 року у справі закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Конуп І.М. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягали.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у позові в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження міського голови від 27.08.2019 року №579ос, ОСОБА_2 30.08.2019 року звільнено з посади водія адміністративно-господарського відділу управління контролю та організації діяльності виконавчого комітету Маріупольської міської ради у зв`язку із скороченням штатної чисельності, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, виплатою йому компенсації за 01 календарний день невикористаної щорічної осинової відпустки за період роботи з 17.10.2017 року по 16.10.2018 року, 07 календарних днів невикористаної основної відпустки за період роботи з 17.10.2018 року по 30.08.2019 року та 03 календарних дні невикористаної щорічної додаткової відпустки за робочий період з 17.10.2018 року по 30.08.2019 року, на підставі розпорядження міського голови від 04.06.2019 року №359ос «Про попередження працівників щодо зміни структур виконавчих органів Маріупольської міської ради».

18.06.2019 року на адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом було направлено копію рішення міської ради від 29.05.2019 року №7/42-3937 «Про внесення змін до структур та положень виконавчих органів ради», перелік вакансій, що маються у Маріупольській міській раді та попередження про звільнення, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «УКРПОШТА» від 18.06.2020 року, копією конверту.

Відповідно до повідомлення за підписом начальника управління планування та розвитку персоналу міської ради, ОСОБА_2 повідомлено про скорочення його посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України 30 серпня 2019 року, одночасно запропоновано ознайомитись з переліком існуючих у Маріупольській міській раді вакансій. Роз`яснено право на розірвання трудового договору як на підставах, указаних у п.1 ст.40 КЗпП України, так і за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) або за переведенням на інше підприємство (п.5 ст.36 КЗпП України). Від отримання вказаного повідомлення ОСОБА_2 відмовився, про що зроблено відповідний напис та складено акт від 29.08.2019 року №7.

Згідно акту про попередження про звільнення у зв`язку зі змінами структур виконавчих органів Маріупольської міської ради №7 від 29.08.2017 року, ОСОБА_2 попереджено про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 30.08.2019 року та запропоновано вільні вакансії Маріупольської міської ради. Зафіксовано, що від наданих пропозицій ОСОБА_2 відмовився, на підтвердження чого мається підпис ОСОБА_2

29.08.2019 року складено акт №6 про відмову водія ОСОБА_2 щодо написання заяви на переведення згідно розпорядження, яким зафіксовано, що 28.08.2019 року водіям адміністративно-господарчого відділу повідомлено про розпорядження щодо зміни штатного розпису, про необхідність подання водіям зави до відділу кадрів на переведення їх водіями в адміністративно-господарчий відділ департаменту короля та організації діяльності виконкому, та про те, що у разі відсутності такої заяви, їх буде звільнено з 30.08.2019 року.29.08.2019 року ОСОБА_2 було повторно запропоновано написати заяву на його переведення, від чого останній відмовився.

02.10.2019 року на адресу ОСОБА_2 було направлено лист щодо пропонування укладення трудового договору з переліком вакансій, наявних у Маріупольській міській раді, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «УКРПОШТА» від 02.10.2020 року, накладною ПАТ «УКРПОШТА» 793 від 02.10.2019 року, описом вкладення із поштовим штемпелем від 02.10.2019 року, а також роздруківкою з офіційного сайту ПАТ «УКРПОШТА», згідно якої ОСОБА_2 отримав вказаний лист за №793 08.10.2019 року.

Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 на імя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.08.2019 року останнього було звільнено у зв`язку із скороченням штатної чисельності відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України на підставі розпорядження від 27.08.2019 року №579ос.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 3 ст. 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо.

Право визначати чисельність і штат працівників належить до компетенції саме власника підприємства або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, між інших, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розірвання трудового договору з даних підстав має проводитися з дотриманням передбаченого ст. 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу наведеного слідує, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати вивільнюваному працівнику роботу яку він може виконувати за відповідною професією чи спеціальністю. З наведеного слідує, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу не є безумовним, такому обов`язку кореспондує фактична можливість пропонування роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку вивільнюваний працівник не може виконувати в силу освіти, спеціальності, професії, практичних навичок, тощо, а не будь яку роботу яка наявна на підприємстві.

Таким чином власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Тобто роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 18.06.2019 року на адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом було направлено копію рішення міської ради від 29.05.2019 року №7/42-3937 «Про внесення змін до структур та положень виконавчих органів ради» та перелік вакансій, що маються у Маріупольській міській раді та попередження про звільнення, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «УКРПОШТА» від 18.06.2020 року, копією конверту. Конверт було повернуто до поштового відділення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Таким чином, суд вважає, що відповідач вчинив усі необхідні дії для належного повідомлення ОСОБА_2 про звільнення за два місяці відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП України, враховуючи те, що останній в період з 03.06.2019 року по 22.06.2019 року знаходився у щорічній додатковій відпустці, з 24.06.2019 року по 28.06.2019 року ОСОБА_2 надано дні відпочинку, з 01.07.2019 року до 05.07.2019 року знаходився у щорічній основній відпустці.

Законодавством не встановлено форму й порядок попередження працівників про наступне звільнення. Його доцільно оформити письмово в довільній формі, а ознайомлення з таким попередженням працівник повинен засвідчити підписом із зазначенням дати.

Попередження має бути зроблено в такий спосіб, щоб у разі виникнення конфліктної ситуації роботодавець міг документально підтвердити факт попередження конкретного працівника про звільнення й дату, коли це попередження було зроблено, - не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

Враховуючи викладене відповідачем виконано вимоги закону в частині повідомлення позивача про майбутнє вивільнення за два місяці перед звільненням, оскільки, звільнення відбулось 30.08.2019 року.

Щодо пропозицій позивачу роботи за відповідною професією, спеціальністю чи кваліфікацією, судом встановлено, що 29.08.2019 року ОСОБА_2 було запропоновано подати заяву на переведення його водієм в адміністративно-господарський відділ департаменту контролю та організації діяльності виконкому та попереджено, що у разі відмови його буде звільнено з посади 30.08.2019 року. Того ж дня, 29.08.2019 року, було складено акт про попередження про звільнення у зв`язку із змінами структур виконавчих органів міської ради, про те, що ОСОБА_2 було попереджено про звільнення, яке відбудеться 30.08.2019 року та запропоновано вільні вакансії Маріупольської міської ради, від яких останній відмовився. 02.10.2019 року ОСОБА_2 листом за описом вкладення було надіслано повідомлення про скорочення посади та перелік вакансій у міській раді, на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України.

Таким чином з урахуванням сукупності наданих доказів судом не встановлено порушення роботодавцем положень ст.49-2 КЗпП України.

Відтак, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо порушення відповідачем трудового законодавства під час його звільнення на підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5-1, 40, 42, 49-2 КЗпП України, ст. 64 ГК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82,141, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Маріупольської міської ради про визнання звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08.12.2020 року.

Суддя О.А.Шевченко