ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року

м. Харків

Справа №642/3040/19

Провадження № 22-ц/818/118/20

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2019 року у складі судді Ольховського Є.Б.

у цивільній справі № 642/3040/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 01.10.2018 року по справі № 642/1589/18 щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної злочином, скасовано та призначено новий судовий розгляд цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова група «ТАС», в якому, з урахуванням уточнень від 20.06.2018 року ( а.с. 60), просила:

-Стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на її користь 7104 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаних із похованням її батька - ОСОБА_4 ;

-Стягнути з ПАТ «Страхова група ТАС» на її користь 43897 грн. 25 коп. у якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяного майну потерпілого, пов`язану із фізичним знищенням транспортного засобу;

-Стягнути з ПАТ «Страхова група ТАС» на її користь 38400 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 ;

-Стягнути із ОСОБА_2 на її користь 461600 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалася на те, що 30.12.2017 приблизно о 00:20 год. в районі 483 км + 280 м автодороги «Київ-Харків-Довжанський», на території Холодногорського району м. Харкова, сталося зіткнення а/м «ВАЗ-21070» під керуванням ОСОБА_4 з автомобілем «БМВ-325» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який керував технічно справним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України.

Рухаючись по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» (проспект Лозовенківський м. Харкова) з боку вул. Лагерна в напрямку вул. Клочківська зі швидкістю приблизно 100 км/год, в районі 483 км + 280 м даної автодороги, ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п.п. 12.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, втратив контроль над керованим транспортним засобом, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21070» під керуванням ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної події постраждали її учасники, в тому числі водій автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_4 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №3499-Дм/17 від 18.01.2018 року ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді несумісної з життям сукупної травми тіла, яка стала причиною смерті на місці події.

ОСОБА_4 був її батьком, був для неї опорою та допомогою. Таким чином вона є потерпілою у кримінальному провадженні.

Під час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», що підтверджується полісом № АК/9425808. Відповідно до даного страхового полісу розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 200000,00 грн., а розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну становить суму 100000,00 грн.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 їй довелось понести витрати в сумі 7 104,00 грн. по похованню батька.

Автомобіль «ВАЗ-2107» державний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП зазнав значних пошкоджень та не підлягає ремонту.

Також в результаті протиправних дій ОСОБА_2 їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в емоційних та душевних стражданнях , пов`язаних зі смертю однієї з головних людей в її житті - рідного та єдиного батька, позивач зазнала та досі зазнає стрес та біль, пов`язані з похованням батька, травмуюча подія порушила її особисті права та життєві плани, призвела до порушення її нормальних життєвих зв`язків, вимагає від неї додаткових зусиль для організації подальшого життя, передчасна смерть батька в віці 53 роки стала важкою психологічною травмою для його рідних та особливо для неї, її турбує безсоння, виникли психотравматичні фактори, що потягли за собою негативні емоції та переживання, що призвело до незручностей, хвилювань, душевних страждань, позивач втрачає спроможність зазнавати позитивних емоцій ( любов, доброту, дружелюбність, довіру).

З огляду на це вважає справедливим для себе розмір компенсації моральної шкоди в сумі 500000 грн., з яких 38400 грн. просить стягнути з ПАТ «Страхова група ТАС», а решту в сумі 461600 грн. з відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: «Стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» 7 104 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із смертю ОСОБА_4 , а саме витрати по похованню померлого; 43 897 грн. 25 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну потерпілого, пов`язану з фізичним знищенням транспортного засобу; 38 400 (тридцять вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю ОСОБА_4 . Стягнути з ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 150000 грн. В іншій частині позов залишити без задоволення.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2019 року стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС», судовій збір в дохід держави у сумі 2 689 грн. 40 коп, стягнуто з ОСОБА_2 судовій збір в дохід держави у сумі 2 250 грн.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 09.08.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову до ПАТ «Страхова група «ТАС» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є необґрунтованим і невмотивованим, ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права, під час ухвалення рішення суд визнав встановленими обставини, що мають істотне значення для справи, які не були доведені позивачем, не було з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Зазначає, що вироком Ленінського районного суду міста Харкова по справі №642/1589/18, ОСОБА_2 було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ "Страхова група "ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.04.2019 вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної злочином, скасовано та призначено новий судовий розгляд цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

Зазначає, що судом першої інстанції з порушенням вимог ст. 83 ЦК України безпідставно долучено до матеріалів справи інформаційні довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області №31/20-2343 від 04.06.19 року та № 31/20-2476 від 12.06.2019, які було подано представником позивача через канцелярію суду без надання доказів направлення копій зазначених довідок учасникам справи.

Зазначає, що відповідно до положень п. 27.4 ст. 27 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, позивачем ОСОБА_1 до суду надано договір-замовлення на організацію захоронення від 03.01.2018 та звіт про витрачання коштів на організацію та оплату поховання згідно договору замовлення, але звіт про витрачання коштів на організацію та оплату поховання згідно договору замовлення не є належним та допустимим доказом., адже його не було підписано замовником, не скріплено печаткою виконавця, він не є фінансово-розрахунковим документом, яким підтверджено факт надання відповідних послуг. Також серед ритуальних послуг і приладдя, перелічених у Звіті, пунктом 5 зазначено « оформлення свідоцтва про смерть», яке не охоплюється законодавчим визначенням комплексу заходів та обрядових дій як «поховання померлого», а тому не підлягає відшкодуванню відповідачем. АТ «СГ`ТАС». Таким чином позивач не довела свої позовні вимоги до ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення витрат на поховання ОСОБА_4 в сумі 7400,00 грн.

Також жодними доказами по справі не підтверджено виключне право позивача на отримання саме нею страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю ОСОБА_4 , саме в розмірі 12 мінімальних заробітних плат - 38 400,00 грн., та жодним чином не доведені відсутність інших потерпілих осіб з числа близьких родичів, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди, відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зважуючи на положення ч. 13 ст. 7, ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" уразі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 150000 грн не оскаржується, а тому в цій частині не переглядається апеляційним судом.

Перевіривши матеріали справи, та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 30.12.2017 приблизно о 00:20 год. в районі 483 км + 280 м автодороги «Київ-Харків-Довжанський», на території Холодногорського району м. Харкова, сталося зіткнення а/м «ВАЗ-21070» під керуванням ОСОБА_4 , 1964 р.н., з автомобілем «БМВ-325» р.н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , 1990 р.н., який керував технічно справним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, та рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» (проспект Лозовенківський м. Харкова) з боку вул. Лагерна в напрямку вул. Клочківська. Під час руху зі швидкістю приблизно 100 км/год, в районі 483 км + 280 м даної автодороги, ОСОБА_2 , грубо порушив вимоги п.п. 12.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, втратив контроль над керованим транспортним засобом та виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21070» під керуванням ОСОБА_4 , , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної події постраждав, в тому числі водій автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_4 , 1964 року народження, який, згідно висновку судово-медичної експертизи №3499-Дм/17 від 18.01.2018, отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді несумісної з життям сукупної травми тіла, яка стала причиною смерті на місці події.

Позивач, ОСОБА_1 є потерпілою у кримінальному провадженні.

Вироком Ленінського районного суду міста Харкова по справі №642/1589/18, ОСОБА_2 було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ "Страхова група "ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Звертаючись до суду з позовом, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 також посилалася і на обставини встановлені вироком суду.

Згідно Інформаційної довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області №31/20-2343 від 04.06.2019 року власником автомобіля БМВ-325 є ОСОБА_2 .

Згідно Інформаційної довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області №31/20-2476 від 12.06.19 року автомобіль БМВ-325 , , належав ОСОБА_6 , а потім був перереєстрований на ОСОБА_2 шляхом перереєстрації ТЗ на нового власника по договору укладеному в Територіальному сервісному центрі 16.12.2017 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги до ПрАТ «Страхова група «ТАС» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, враховуючи таке.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Граничні розміри страхового відшкодування, порядок підтвердження витрат потерпілого (його представників), порядок розрахунку та виплати страхового відшкодування та інше встановлені вказаним Законом.

Згідно зі ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27 Закону, страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Ленінського районного суду міста Харкова по справі №642/1589/18 встановлено, що водій автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_4 , внаслідок дорожньо-транспортної події, яка сталася 30.12.2017 приблизно о 00:20 год. в районі 483 км + 280 м автодороги «Київ-Харків-Довжанський», на території Холодногорського району м. Харкова отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді несумісної з життям сукупної травми тіла, яка стала причиною смерті на місці події.

Згідно п. 27.4. ст. 27 Закону, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Розмір витрат на поховання підтверджено наявними в матеріалах справи договором-замовлення на організацію захоронення №34 від 03.01.2018 року та звітом про витрачання коштів на організацію та оплату захоронення згідно Договору-замовлення №34 від 03.01.2018 року з відміткою про оплату на загальну суму 7 104 грн. 00 коп., що спростовує доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності понесення витрат на поховання.

Згідно статті 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 30 Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «ВАЗ-2107» р.н. НОМЕР_2 , через ДТП зазнав значних пошкоджень та не підлягає ремонту.

Скаржником не надано доказів , які б спростували доводи позивача на висновку суду в частині визначення суми страхового відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну потерпілого, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу , яка складає 43 897,25 грн. Та визначена судом першої інстанції як різниця між ринковою вартістю автомобіля ВАЗ 21070 на момент ДТП ( 45785,25 грн.) та ринковою вартістю цього автомобіля після ДТП (1888,0 грн).

Відповідно п. 27.3 ст. 27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового годування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем не доведена відсутність інших потерпілих осіб з числа близьких родичів, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди, ґрунтуються на припущеннях, апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги в цій частині, хоча у відповідності до положень ч. 3 ст. 12, ч. 2 ст. 43 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, це є його процесуальним обов`язком.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно розміру стягнутої з відповідача суми моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Колегія суддів визнає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керувався принципами розумності і справедливості.

Колегія судів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 05 березня 2020 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина