Дата документу 04.03.2020
Справа № 501/3838/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування

учасники справи не з`явились

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

05.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, згідно якого просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :05:011:0082, загальна площа 0,1500 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , функціональне призначення для обслуговування житлового будинку і господарських споруд;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :05:011:0082, загальна площа 0,1500 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , функціональне призначення для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , за життя йому належало наступне майно:

- земельна ділянка, кадастровий номер :05:011:0081, загальна площа 0,0300 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , функціональне призначення для особистого селянського господарства, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого Малодолинською сільською радою від 10.07.1998 року, серії ІІІ НОМЕР_1 046573 зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №77;

- земельна ділянка, кадастровий номер :05:011:0082, загальна площа 0,1500 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , функціональне призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого Малодолинською сільською радою від 10.07.1998року, серії НОМЕР_2 НОМЕР_1 046573 зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №77.

Позивач вказує, що зазначені земельні ділянки надані померлому безоплатно у приватну власність на підставі рішення виконкому Малодолинської сільської ради від 19.11.1997 року і були особистою власністю померлого.

На земельній ділянці кадастровий номер :05:011:0082, загальною площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 побудував житловий будинок. На час будівництва ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Крім того, на час смерті ОСОБА_3 залишив заповіт від 10.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №1917, відповідно до якого після його смерті спадкоємцем всього майна, яке на день смерті виявиться йому належним, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося він заповідав ОСОБА_1 .

20.09.2014 року ОСОБА_2 дружина померлого звернулася до Чорноморської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на право власності в спільному майні подружжя відповідно до ст.ст.60-65 Сімейного кодексу України, оскільки дане майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу і є спільною власністю подружжя

02.09.2017 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , за реєстровим №1-1376.

11.09.2019 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , за реєстром №1-1018 та на земельну ділянку, кадастровий номер :05:011:0081, загальною площею 0,0300 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , функціональне призначення для особистого селянського господарства, за реєстровим №1-1019.

23.09.2019 року Чорноморська державна нотаріальна контора Одеської області на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надіслала повідомлення про неможливість видати останнім свідоцтва на земельну ділянку кадастровий номер :05:011:0082.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

21.02.2020 року представник відповідача надав до суду заяву відповідача про визнання позову.

В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, у подальшому не заперечив проти продовження розгляду справи в письмовому провадженні без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на визнання позову відповідачем, у подальшому не заперечив проти продовження розгляду справи в письмовому провадженні без його участі.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 05.11.2019 року справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.19).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 18.11.2019 року позов залишено без руху (а.с.26-27).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 13.12.2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні до підготовчого судового засідання (а.с.32-33).

В судовому засіданні протокольною ухвалою закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.40-41).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.19).

За життя померлому ОСОБА_3 належала земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,150 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0,030 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІОД № НОМЕР_3 , зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №77 (а.с.13).

На час смерті ОСОБА_3 залишив заповіт від 10.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак Н.С., зареєстрований в реєстрі за №1917, відповідно до якого після його смерті спадкоємцем всього майна, яке на день смерті виявиться йому належним, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося він заповідав ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту (а.с.15).

11.09.2019 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва (а.с.16).

23.09.2019 року Чорноморська державна нотаріальна контора Одеської області на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надіслала повідомлення про неможливість видати останнім свідоцтва на земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,1500 га, кадастровий номер :05:011:0082 надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та запропоновано звернутись до суду за визнанням права власності на земельну ділянку пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, що підтверджується копією листа (а.с.5).

ІV. Оцінка Суду.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

За життя померлому ОСОБА_3 належала земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,150 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0,030 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІОД № НОМЕР_3 , зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №77 (а.с.13).

Згідно листа Чорноморської державної нотаріальної контори Одеської області від 23.09.2019 року вбачається, що:

- 20.09.2014 року ОСОБА_2 (дружина померлого) звернулася до Чорноморської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на право власності в спільному майні подружжя відповідно до ст.ст.60-65 Сімейного кодексу. України, оскільки дане майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу і є спільною власністю подружжя;

- 02.08.2017 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , за реєстровим №1-1376;

- 11.09.2019 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , за реєстровим №1-1018.

Згідно ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, виникають з моменту такої реєстрації.

Пунктом 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що одним з документів, що підтверджує виникнення, перехід або припинення прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, сторони по справі набули право власності по 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , тому на підставі ст.377 ЦК України до них переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного- процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частку земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,1500 га, надану для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

3. Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частку земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,1500 га, надану для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

4. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

6. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

7. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

8. Повний текст рішення виготовлено 04 березня 2020 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко