Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2020 р. Справа153/136/20

Провадження2/153/24/20-ц

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом виселення, в якій просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому на праві приватної власності житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 з цього житлового будинку, без надання іншого житла. Свої вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 08.05.2008 він є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок зареєстроване 08.05.2008. Вказав, що на сьогоднішній день в його приватному будинку зареєстрована відповідач по справі, яка не є для нього ні родичем, ні членом сім`ї та в будинку не проживає, її речі в будинку відсутні, ніякої участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг пов`язаних із утриманням будинку відповідач не приймає. Про факт реєстрації відповідача у будинку, йому стало відомо у прозорому офісі. Крім цього, зазначив, що на ім`я відповідачки за адресою розташування його будинку надходять запрошення на участь у голосуванні на виборах. Вказав, що реєстрація відповідача у належному йому будинку обмежує його права на вільне володіння та розпорядження майном. Відповідач добровільно не бажає зніматись з реєстраційного обліку, чим порушує його права на спірний будинок. Угоди між ним та відповідачем про безоплатне (чи платне) користування жилим приміщенням не має. Тому він вимушений звернутися до суду.

13 лютого 2020 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 10 березня 2020 року. Визначено строк відповідачеві для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження шість днів з дня вручення ухвали. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (однак без виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено позивачеві десятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачеві - строк у сім днів з дня отримання останнім відповіді на відзив для подання заперечення.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Відповідач відзив не подала. Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву від 10.03.2020 за вхід.№1624, в якій просить суд справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задорвольнити.

Відповідно до ч.3 ст.223, ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Заяви, клопотання: заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 10 березня 2020 року, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом.

Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорту громадянина України (а.с.3-4) судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Із копії свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.5) встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Із копії запрошення (а.с.6) встановлено, що ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_1 запрошено взяти участь у чергових виборах Президента України.

Із копії акту обстеження №762 від 11.12.2019 (а.с.7) встановлено, що по АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , 1950 року народження та ОСОБА_3 , 1953 року народження, які і зареєстровані за даною адресою.

Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Судом встановлено, що позивач на законних підставах володіє будинком, і дійсно в належному йому будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованою у житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Проте, відповідач не проживає у вказаному будинку протягом тривалого часу, не веде спільне господарство. Тому, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача.

Тобто, відповідач не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, та на даний час вона не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача і будь-яких угод щодо користування відповідачем житлом позивача між сторонами спору не укладалось.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачеві ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном.

За таких обставин, наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування вищевказаним житловим будинком.

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №38 від 29.01.2020, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 840 гривень 80 копійок.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 82, 141, 258, 263, 264, 265, 266, 274-279, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК УРСР, Конституцією України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 , власником якого він являється, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т. В. Гаврилюк