Справа № 700/722/17
Провадження № 2/700/4/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіденко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу №700/722/17 провадження № 2/700/4/20 за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро», третя особа: Головне управління Держгеркадастру у Черкаській області про визнання не дійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро», третя особа: Головне управління Держгеркадастру у Черкаській області про визнання не дійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №626807 виданого 16.08.2006 року Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області на підставі рішення Лисянського районного суду від 11 листопада 2004 року йому належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6902 га, що розташована на території Виноградської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Вищевказану земельну ділянку позивач, згідно договору від 01.01.2011 року передав в оренду сільськогосподарському приватному підприємству «Біле Озеро» строком на п`ять років.

У серпні 2017 року позивач звернувся до СПП «Біле Озеро» про припинення договору оренди, але дізнався, що існує додаткова угода до договору оренди землі від 01.07.2016 року, укладена ніби між ним та СПП «Біле Озеро» 01.07.2016 року, згідно якої позивач продовжив строк дії договору на дванадцять років, але вказану додаткову угоду до договору оренди землі не підписував, про існування даної додаткової угоди йому взагалі не було відомо.

Враховуючи вищенаведене позивач просить визнати недійсною додаткову Угоду до договору оренди земельної ділянки б/н укладеного на підставі державного акту на право приватної власності на землю укладеної між нею та СПП «Біле Озеро» та зобов`язати СПП «Біле Озеро» повернути земельну ділянку площею 2,6902 га, яка належить позивачу на праві власності.

29 листопада 2017 року позивач звернувся з уточненою позовною заявою в якій просив визнати недійсною додаткову Угоду до договору оренди земельної ділянки б/н укладеного на підставі державного акту на право приватної власності на землю укладеної між ним та СПП «Біле Озеро», зобов`язати СПП «Біле Озеро» повернути йому земельну ділянку площею 2,6902 га, яка належить позивачу на праві власності та зобов`язати державного реєстратора скасувати державну реєстрацію земельної ділянки. Понесені позивачем судові витрати просить стягнути з відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві зазначила, що просить справу розглянути справу без її участі. Позов підтримує повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду у черговий раз клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом відхиляється, у зв`язку з тим, що з дій відповідача вбачаються дії на затягування судового процесу.

Третя особа представник Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча був повідомлений в установленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення судового відправлення.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як вже зазначалося вище, відповідач були належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України, передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №626807 виданого 16.08.2006 року належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6902 га, яка знаходиться на території Виноградської сільської ради, Лисянського району, Черкаської області.

Відповідно договору оренди землі б/н від 01.01.2011 р. позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,6902 га з кадастровим номером :02:000:0075.

Згідно додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 01.01.2011 р. сторони погодилися внести зміни до п. 3.1. договору, виклавши його у такій редакції: «3.1. Договір укладено строком на 12». У вказаній додатковій угоді міститься підпис від імені позивача.

Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.07.2016 р. було внесені зміни до речового права на зазначену земельну ділянку на підставі вказаної додаткової угоди та змінено строк дії договору оренди на строк дії 12 років.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі-це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Отже, суд дійшов висновку, що договір оренди землі є двостороннім договором, однією зі сторін якого є орендодавець, тобто особа, у власності якої перебуває земельна ділянка і яка має право передати її в строкове, платне користування іншій особі орендарю, отримуючи за це орендну плату. Для укладення двостороннього договору необхідна воля обох сторін, яка має бути виражена в письмовій формі, як того вимагає ст.14 Закону України «Про оренду землі».

Аналізуючи норми ЦК України та Закону України «Про оренду землі», вбачається, що оспорювання особою підпису у договорі та встановлення обставин про те, що він не підписаний особою, яка зазначена в договорі, є підставою для визнання цього договору недійсним за ст.ст.203, 215 ЦК України, як підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення особи.

Суд вважає, що додаткова угода до договору оренди землі відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсною, оскільки при його укладені не дотримано вимог частин 2-3 ст.203 ЦК України. Зокрема, згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Черкаське відділення № 1/1330 від 21.08.2018 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи рукописний текст в додатковій угоді до договору оренди землі від 31.02.2015 року та підпис в графі «Орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі від 01.01.2011 року виконаний не ОСОБА_1 .

Відповідно до роз`яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Оскільки судом встановлено, що в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, то він є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-99цс13.

Тому суд вважає, що позовні вимоги у частині визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсними та повернення земельної ділянки позивачу підлягають задоволенню.

Що ж стосується вимог в часині скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди, то в цій частині суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно вимог до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Ст. 31-1 вказаного закону визначає порядок вчинення реєстраційних дій на підставі рішення суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

Отже, зі змісту вищезазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Таким чином рішення суду про визнання недійсним додаткових угод до договорів оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію таких додаткових угод та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав.

Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки може бути підставою для звернення з окремим позовом лише у разі відмови реєстраційної служби внести зміни про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд стягує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції від 25.09.2017 року №149 позивачем сплачено судовий збір в сумі 1280 грн та згідно квитанції від 19.07.12018 року позивачем сплачено судово-почеркознавчу експертизу у сумі 2250 грн 24 коп.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з СПП «Біле Озеро» на користь ОСОБА_1 судових витрат, а саме: судового збору у сумі 1280,00 грн та витрати пов`язаних з проведенням експертизи у сумі 2250 грн 24 коп.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 12, 13, 19, 51,81, 82,141, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355ЦПК України, ст. 203, 215, 216 ЦК України, Законом України "Про оренду землі", Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с.Виноград, Лисянського району, Черкаської області, реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 ) до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» (місце знаходження: просп. Праці,2Т, м.Дніпро, , МФО:300528), третя особа: Головне управління Держгеркадастру у Черкаській області (місце знаходження м.Черкаси вул. Смілянська,131, ) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації задоволити частково.

Визнати недійною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки б/н укладеного на підставі державного акта на праві власності на земельну ділянку серії ЯГ №0626807 від 16.08.2006 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським приватним підприємством «Біле Озеро».

Зобов`язати Сільськогосподарське приватне підприємство «Біле Озеро» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6902 га в адміністративних межах Виноградської сільської ради, Лисянського району, Черкаської області з кадастровим номером :02:000:0075 (державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №0626807 від 16.08.2006 року).

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» » (місце знаходження просп. Праці,2Т, м.Дніпро, , МФО:300528) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с.Виноград, Лисянського району, Черкаської області, реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 ) судові витрати, понесені ним у справі, а саме: судовий збір у сумі 1280,00 грн та витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 2250 грн 240 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. М. Яценко