Провадження №2/748/594/20
Єдиний унікальний № 748/1335/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.,

за участю секретаря Грибановської В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Головного управління Держгеокадастру в

Чернігівській області Будлянського В.М.,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповіда адвоката Марченко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Чернігівська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_2 , у якому просить визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 13 вересня 2016 року № 25-14403/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га кадастровий номер :04:000:8464 для індивідуального садівництва із державної власності Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку, здійснену 14 вересня 2016 року державним реєстратором Чернігівської РДА Пінчуком І.Ю. та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 16455496, а також стягнути з відповідачів на користь прокуратури Чернігівської області (рахунок UА0006008, банк - Державна казначейська служба України м. Київ, одержувач - прокуратура Чернігівської області, ) судовий збір в сумі 4042,00 грн. сплачений при поданні позову.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 13 вересня 2016 року №25-14403/14-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :04:000:8464), розташованої на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за межами населеного пункту та передано її у власність для ведення садівництва. На підставі вказаного наказу ОСОБА_2 14 вересня 2016 року за № 16455496 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:8464 для ведення садівництва.

Позивач вважає, що в даному випадку порушено інтереси держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, як спеціально уповноваженого органу по охороні культурної спадщини.

Пам`ятка археології місцевого значення поселення «Улянівка-1» (Микитин Рів) і ґрунтовий могильник ХV-ХІ, VII-III ст. до н.е., IV-V ст. до н.е. (№ 1868 Чр) розташоване за 0,2 - 1,3 км на північний захід від с. Вознесенське, в урочищі Микитин Рів Чернігівського району Чернігівської області. Паспортизовано у 1977 році. На державний облік взята рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 17 листопада 1980 року № 551. При погодженні проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства «Урожай» 1993 року територія поселення позначена на карті землекористування. У 1994 - 1999 роках на зазначеній земельній ділянці були проведені археологічні дослідження, що дало можливість розширити територіальні та хронологічні межі поселення «Улянівка-1» (Микитин Рів) і ґрунтового могильника.

Після оновлення у 2010 році облікової документації, наказом Міністерства культури України № 154 від 03 березня 2017 року поселення «Уляніка-1» (Микитин Рів) і ґрунтовий могильник занесено до реєстру пам`яток археології місцевого значення. Актом обстеження земельної ділянки встановлено, що вищевказана земельна ділянка повністю розташована в межах пам`ятки. Відповідач, як власник вказаної земельної ділянки до Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації щодо проведення археологічної розвідки на предмет наявності чи відсутності об`єктів археологічної спадщини не звертався. При передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області проігноровано вимоги законодавства, яким встановлено спеціальний режим використання земель історико-культурного призначення.

Таким чином, земельна ділянка площею 0,12 га, яка розташована на території земель історико-культурного призначення, пам`ятки культурної спадщини місцевого значення «Улянівка-1» (Микитин Рів) і ґрунтовий могильник ХУ-ХІ, УІІ-ІІІ ст. до н.е., ІУ-У ст. до н.е., вибула із власності держави без погодження із спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини, тому наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 13 вересня 2016 року, яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку виданий незаконно та з порушенням вимог земельного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2020 року прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

10 липня 2020 року від Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги відповідач не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. При розгляді заяви ОСОБА_2 про надання йому дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі проінформувало Головне управління, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту і не відновиться до земель історико- культурного призначення, натомність земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення (рілля). Крім того, згідно проекту роздержавлення сільгосппідприємства «Урожай» - земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:8464 не відноситься до земель історико-культурного призначення. Графічні матеріали, надані з позовною заявою щодо визначення пам`ятки, не відповідають картографічним матеріалам проекту роздержавлення сільгосппідприємства «Урожай». Земельна ділянка історико-культурного призначення, на якій розміщена пам`ятка археології місцевого значення «Улянівка-1» (Микитии Ров) і ґрунтовий могильник, не сформована, межі не встановлені, а отже відомості не внесені до Державного земельного кадастру. Також, матеріали позовної заяви не містять доказів того, що межі земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :04:000:8464) накладаються на межі поселення «Улянівка-1» (Микитин Рів) і грунтового могильника. Земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, жодних рішень щодо віднесення відповідної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення ніким не приймалося. Таким чином, позов не містить жодних належних та допустимих доказів того, що межі земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :04:000:8464) накладаються на межі поселення «Улянівка-1» (Микитин Рів) і грунтового могильника, а наказ Головного управління від 13 вересня 2016 року є законним та таким, що відповідає вимогам чинного земельного законодавства, а отже підстав для визнання його недійсним не має. Крім того, представник відповідача вказує, що позивачем пропущений строк позовної давності у межах якого він може звернутись із вимогою про захист свого цивільного права до суду.

19 серпня 2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, згідно якого відсутні будь-які правові підстави для задоволення позову. Вважає, що позивач не надав доказів того, що Чернігівською обласною державною адміністрацією протягом останніх років приймалося рішення про зміну категорії земель у Чернігівському районі із земель сільськогосподарського призначення на землі історико-культурного призначення та не надав будь-якої землевпорядної документації на земельну ділянку під поселенням «Улянівка-1». У публічній кадастровій карті України відсутня інформація про сформовану земельну ділянку під поселення «Улянівка-1». Вказує, що, наказ № 154 Міністерства культури України від 03 березня 2017 року яким поселення «Улянівка-1» було занесено до реєстру пам`яток археології місцевого значення, був виданий після того, як земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:8464 була передана у його власність наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області 13 вересня 2016 року, тобто на час винесення наказу не існувало жодних підстав вважати, що така ділянка належить до земель історико-культурного призначення. Крім того, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, який встановлений строком у три роки з моменту коли особа дізналась про порушення свого права.

28 серпня 2020 року заступником керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації надана відповідь на відзив, в якій прокурор вважає доводи, викладені в позовній заяві обгрунтованими, не спростовують обставин та доказів, якими підтверджено правомірність його вимог, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду на 22 вересня 2020 року о 08 год. 30 хв.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставни, викладені у позовній заяві. Представники відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Будлянський В.М. та ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Вважали, що прокурором не підтверджено, що земельна ділянка площею 0,12 га, надана ОСОБА_2 накладається на межі поселення «Улянівка-1» (Микитин Рів) і грунтового могильника, проект землеустрою розроблений відповідно до закону, пройшов експертизу. Крім того вважали, що оскаржуваний акт є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Марченко Н.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Вважали, що прокурором не підтверджено, що земельна ділянка площею 0,12 га, надана ОСОБА_2 накладається на межі поселення «Улянівка-1» (Микитин Рів) і грунтового могильника, клопотань про призначення експертизи у справі прокурор не заявляв.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 13 вересня 2016 року № 25-14403/14-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :04:000:8464), розташованої на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за межами населеного пункту та передано її у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності (а.с.13).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_2 14 вересня 2016 року за № 16455496 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:8464 для індивідуального садівництва (а.с.14).

З копії Паспорта пам`ятників історії та культури СРСР вбачається, що 03 січня 1977 року паспортизована пам`ятка "Селище Улянівка - 1 ( ОСОБА_4 )"- пам`ятка археології місцевого значення поселення «Улянівка-1» (Микитин Рів) і ґрунтовий могильник ХV-ХІ, VII-III ст. до н.е., IV-V ст. до н.е. (№ 1868 Чр), яка розташована за 0,2 - 1,3 км на північний захід від АДРЕСА_1 (а.с.18-23).

Рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 17 листопада 1980 року № 551 пам`ятки археології, історії та культури, розташовані на території Чернігівської області, в тому числі Курганний могильник та селище Улянівка -1 (Микитин Рів) взято на державний облік та під охорону держави. (а.с.24-25).

Після оновлення облікової документації, наказом Міністерства культури України № 154 від 03 березня 2017 року поселення «Уляніка-1» (Микитин Рів) і ґрунтовий могильник занесено до реєстру пам`яток археології місцевого значення (а.с.35-36).

Згідно Акту від 26 грудня 2019 року складеного заступником начальника управління туризму та охорони культурної спадщини Департаменту культури і туризму, національностей і релігій Чернігівської облдержадміністрації Замай Л.М., заступника директора комунального закладу " Організаційно- методичний центр" контролю та технічного нагляду закладів культури і туризму" Чернігівської обласної ради ОСОБА_5 , старшого наукового співробітника відділу охорони пам`яток історії, археології та монументального мистецва КЗ " ОМЦ контролю та технагляду закладів культури і туризму" Чернігівської обласної ради ОСОБА_6 , за повідомленням Інституту археології НАН України від 17 квітня 2018 року № 125/01-9-317, у 2016-2017 роках 9 земельних ділянок, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:8464, була передана у приватну власність громадянам під індивідуальне садівництво або будівництво і обслуговування житлових та господарських будівель і споруд. Детальне вивчення Публічної кадастрової карти України та її співставлення з генеральним планом пам`ятки археології місцевого значення поселення "Улянівка- 1" (Микитин Рів) і грунтового могильника поблизу с. Вознесенське Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області показало, що 9 земельних ділянок, зокрема земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:8464, повністю міститься у межах цієї пам`ятки (а.с.38).

Згідно проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства " Урожай" земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:8464 не належить до земель історико - культурного призначення, що підтверджується викопіюванням з проекту роздержавлення земель ксп " Урожай". ( а.с. 66, 67). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:8603 площею 12,8677 га належить до земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням землі запасу, щодо якого встановлено обмеження у використанні - охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини ( а.с. 140-144).

Згідно довідки 6- зем земельна ділянка площею 0. 12 г а, що виділяється ОСОБА_2 належить до земель запасу ( а.с. 84).

За інформацією відділу в Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області за даними НКС перетину між земельними ділянками з кадастровими номерами :04:000:8464 та :04:000:8603 не існує.( а.с. 138)

З витягу про земельні діляки з публічної кадастрової карти вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :04:000:8464 та :04:000:8603 це самостійні земельні ділянки, 0,12 га для індивідуального садівництва та 12,8677 га землі запасу відповідно.

Згідно з ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з п. б, ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб. У даному випадку виник спір щодо законності відчуження земельної ділянки, яка на думку прокурора вибула із власності держави без погодження із спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини, що ставить під загрозу збереження пам`ятки культурної спадщини. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А за змістом пункту «а» частини першої статті 53 ЗК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані історико-культурні заповідники, музеї-заповідники, меморіальні парки, меморіальні (цивільні та військові) кладовища, могили, історичні або меморіальні садиби, будинки, споруди і пам`ятні місця, пов`язані з історичними подіями. Виходячи із положень статті 54 ЗК землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, меморіальних парків, давніх поховань, архітектурних ансамблів і комплексів встановлюються охоронні зони з забороною діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання цих земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом. Пунктом «г» частини першої статті 150 ЗК визначено, що до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного фонду; землі історико-культурного призначення.

Як уже зазначалось судом, з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:8603 площею 12,8677 га вбачається, що заначена земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням землі запасу, щодо якого встановлено обмеження у використанні - охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини ( а.с. 140-144).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_2 14 вересня 2016 року за № 16455496 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:8464 для індивідуального садівництва (а.с.14). Згідно довідки 6- зем земельна ділянка площею 0. 12 г а, що виділяється ОСОБА_2 належить до земель запасу ( а.с. 84).

За інформацією відділу в Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області за даними НКС перетину між земельними ділянками з кадастровими номерами :04:000:8464 та :04:000:8603 не існує.( а.с. 138)

З витягу про земельні діляки з публічної кадастрової карти вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :04:000:8464 та :04:000:8603 це самостійні земельні ділянки, 0,12 га для індивідуального садівництва та 12,8677 га землі запасу відповідно.

Після оновлення облікової документації, наказом Міністерства культури України № 154 від 03 березня 2017 року поселення «Уляніка-1» (Микитин Рів) і ґрунтовий могильник занесено до реєстру пам`яток археології місцевого значення (а.с.35-36). Отже, зазначений наказ був виданий після того, як земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:8464 була передана у власність ОСОБА_2 наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області 13 вересня 2016 року. Таким чином, на час прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області 13 вересня 2016 року про передачу земельноюї ділянки ОСОБА_2 не існувало жодних обмежень та не було підстав вважати, що ця земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення. Таким чином, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що прокурором не доведено, що що земельна ділянка площею 0,12 га, надана у власність ОСОБА_2 , накладається на межі поселення «Улянівка-1» ( ОСОБА_4 ) і грунтового могильника 15-11, 7-3 ст. до н.е., 4-5 ст. до н.е.. Клопотань про призначення відповідних експертиз у справі прокурор не заявляв. Акт від 26 грудня 2019 року, згідно якого детальне вивчення Публічної кадастрової карти України та її співставлення з генеральним планом пам`ятки археології місцевого значення поселення "Улянівка- 1" (Микитин Рів) і грунтового могильника поблизу с. Вознесенське Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області показало, що 9 земельних ділянок, зокрема земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:8464, повністю міститься у межах цієї пам`ятки, не є належний доказом для підтвердження оспорюваних вимог. Слід зазначити, що прокурором, крім того, не надано доказів, що Чернігівською обласною державною адміністрацією приймалося рішення про зміну категорії земель у Чернігівському районі із земель сільськогосподарського призначення на землі історико-культурного призначення та не надано будь-якої землевпорядної документації на земельну ділянку під поселенням «Улянівка-1» ( Микитин Рів) і грунтовий могильник. За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог прокурора про визнання недісним наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 13 вересня 2016 року №25-14403/14-16-сг, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер :04:000:8464 для індивідуального садівництва із земель державної власності Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. А відтак, відсутні і підстави для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер :04:000:8464 для індивідуального садівництвана території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, здійснену 14 вересня 2016 року держаним реєстратором Чернігівської РДА Пінчуком І.Ю. та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 16455496. А тому, проаналізувавши надані доказі, суд дійшов висновку про відмову в позові прокурору у повному обсязі за недоведеністю позовних вимог. Що стосується повноважень прокурора на звернення до суду суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор мотивував наявність підстав для такого звернення тим, що Департамент культури і туризму, національностей і релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, який є органом державної влади та інтереси якого мають захищатись у разі порушення встановленого порядку відчуження земельних ділянок історико - культурного призначення, незважаючи на сплив тривалого часу з моменту відчуження земельної ділянки, відповідних заходів спрямованих на повернення земельної ділянки у власність держави не вжив, що свідчить про його бездіяльність. Здійснюючи аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Верховний Суд зробив висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках: (1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (2) у разі відсутності такого органу (постанова від 06.02.2019 № 927/246/18). Суд вважає, що нездійснення Департаментом культури і туризму, у даному випадку, належного захисту державних інтересів належить до "виключного випадку", коли прокурор набуває самостійне право осадження рішення в суді з метою захисту інтересів держави. Відповідачі у справі заявили клопотання про застосування строку позовної давності ( а.с. 58-63, 74-76). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Суд звертає увагу на те, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) . Аналіз положень статей 261, 267 ЦК дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Із наведеного слідує, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. В спірних правовідносинах, звертаючись в суд із цим позовом, прокурор зазначає, що Департаменту культури і туризму, національностей і релігій Чернігівської ОДА дізнався про вказане порушення з моменту отримання листа Інституту НАН України № 125/01-9-317м від 17 квітня 2018 року.( а.с.26), що відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом України у постанові № 6-3029цс15 від 08 червня 2016 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Чернігівська місцева прокуратура про вказані порушення вимог земельного законодавства дізналась з листа Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігіської обласної державної адміністрації від 15 червня 2018 року ( а.с.17). За таких обставин суд приходить до висновку, що Чернігівська місцева прокуратура звернулась до суду з позовом в межах загального строку позовної давності. Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку про відмову у позові Чернігівській місцевій прокуратурі про визнання недісним наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 13 вересня 2016 року №25-14403/14-16-сг, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер :04:000:8464 для індивідуального садівництва із земель державної власності Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер :04:000:8464 для індивідуального садівництвана території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, здійснену 14 вересня 2016 року держаним реєстратором Чернігівської РДА Пінчуком І.Ю. та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 16455496 за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264,274, 265 суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити Чернігівській місцевій прокуратурі у задоволенні позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_2 про визнання недісним наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 13 вересня 2016 року №25-14403/14-16-сг, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер :04:000:8464 для індивідуального садівництва із земель державної власності Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер :04:000:8464 для індивідуального садівництвана території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, здійснену 14 вересня 2016 року держаним реєстратором Чернігівської РДА Пінчуком І.Ю. та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 16455496.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2020 року.

Суддя Л. В. Хоменко