Номер провадження: 22-ц/813/2747/20
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М, Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Одеська міська рада,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи та зупинення провадження, постановленупід головуванням судді Васильків О.В., повний текст ухвали складено 10 жовтня 2019 року,-

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Одеської міської радипро визнання недійним рішення, визнання недійним державного акту про право власності та зобов`язання вчинити певні дії.

Судом до участі у справі в якості третьої особи був залучений ОСОБА_3

17.04.2019 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про призначення будівельно-технічної (земельної) експертизи для з`ясування питань щодо входження у земельну ділянку ОСОБА_2 землі загального користування та виходу фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 на проїзну дорогу чи землі загального користування, а також відповідності меж земельних ділянок правовстановлюючим документам, якими користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено.

12 вересня 2019 року із ТОВ «ОФ «ІнЮг-Експертиза» повернуті матеріали справи з висновком експерта №611 від 03.09.2019 року.

07 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, в якому зазначив, що висновок експерта має численні недоліки, які дозволяють говорити про невідповідність експертного висновку матеріалам справи та наявність взаємовиключних тверджень.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року призначена по справі повторна судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлені відповідні питання, зупинено провадження на час проведення експертизи.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_4 , представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, у задоволені клопотання про призначення повторної експертизи відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, ОСОБА_4 , представник ОСОБА_2 зазначає, що в ухвалі суду про призначення повторної експертизи судом не зазначено в чому виражається неповнота чи неясність при досліджені експертом матеріалів та наданому висновку.

Відзиву до суду надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що12.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійним рішення, визнання недійним державного акту про право власності та зобов`язання вчинити певні дії.

17.04.2019 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про призначення будівельно-технічної (земельної) експертизи, в якій просила призначити експертизу для з`ясування питань щодо входження у земельну ділянку ОСОБА_2 землі загального користування та виходу фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 на проїзну дорогу чи землі загального користування, а також щодо відповідності меж земельних ділянок правовстановлюючим документам,якими користуються позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року призначена по справі судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлені питання:

1.Чи входять у передану земельну ділянку у власність ОСОБА_2 , загальною площею 0,0345 га (кадастровий номер 110136900:34:017:0123), яка розташована по АДРЕСА_1 - землі загального користування, а саме проїздна частина?

2.Чи виходять фактичні межі переданої земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , загальною площею 0,0345 га (кадастровий номер 110136900:34:017:0123), яка розташована по АДРЕСА_1 на проїздну дорогу чи землі загального користування по АДРЕСА_1 , яка розташована між зазначеною земельною ділянкою та земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 - державний акт на право власності на земельну ділянку ОД №067537?

В іншій частині клопотання відмовлено.

Зобов`язано сторін не перешкоджати експерту у доступі до об`єкта дослідження.Проведення експертизи доручено судовим експертам ТОВ «ОФ «ІнЮг-Експертиза», попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_2

12 вересня 2019 року із «ОФ «ІнЮг-Експертиза» повернуті матеріали справи з висновком експерта №611 від 03.09.2019 року.

Відповідно до висновку експерта №611 від 03.09.2019 року по першому питаннюекспертом зазначено: в результаті порівняння координат: земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_2 , загальною площею 0,0345 га, яка розташована по АДРЕСА_1 ; та проїзду в АДРЕСА_1 , відповідно даним Управління архітектури та містобудування - встановлено взаємне накладення їх територій на ділянках з площами: S1-2,25 кв.м. та S2-1,70 кв.м. Одночасно, в ході аналізу даних з технічної документації, яка присутня в матеріалах справи, встановлено, що:

- досліджувана земельна ділянка була відведена в межах, сформованого за тривалий час порядку користування, домоволодіння (з 1958 р.). Зокрема, на ділянці виявленого накладення S2, раніше розміщувалася будівля гаража літ. Е;

- межі проїзду (по межі Д-А земельної ділянки) офіційно не закріплені (червоні лінії проїзду загального користування не визначались), координати проїзду визначені Управлінням архітектури та містобудування за результатами топографічної зйомки, яка була виконана в період з 2004 по 2014 роки та є відображенням фактичної ситуації, яка склалася на певному етапі часу у даному районі (результат топогеодезичної зйомки по фактично існуючим огорожам).

При цьому, експерт дійшов висновку, що у передану земельну ділянку у власність ОСОБА_2 , загальною площею 0,0345 га, яка розташована по АДРЕСА_1 - землі загального користування, а саме проїздна частина - не входять.

По другому питанню експертом зазначено, що фактичні межі переданої земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , загальною площею 0,0345 га, яка розташована по АДРЕСА_1 : на площах S1-5.35 кв.м. та S2-1,87 кв.м. виходять на проїзд-прохід (землі загального користування) по АДРЕСА_1 , який розташований між зазначеною земельною ділянкою та земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 - державний акт на право власності на земельну ділянку ОД №067537.

Задовольняючи клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що експертом при складанні земельно-технічної експертизи (висновок №611 від 03.09.2019р.) не був досліджений лист №01-15/57-п від 21.02.2019 року Управління архітектури та містобудування ОМР, також відсутнє судження щодо висновку судового експерта Чорної Ю.П. №15/2018 від 25.06.2018 року, які знаходяться в матеріалах справи.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів з цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Пленум Верховного Суду України у пунктах 10, 11 постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30 травня 1997 року роз`яснив, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав осіб.

На підставі вищевикладених обставин, суд у відповідності до ч. 2 ст. 113 ЦПК України на законних підставах призначив у справі повторну судову будівельно-технічну експертизу, оскільки висновки стосовно того, щоекспертом не був дослідженийлист №01-15/57-п від 21.02.2019 року Управління архітектури та містобудування ОМР, а такожвідсутнє судження щодо висновку судового експерта Чорної Ю.П. №15/2018 від 25.06.2018 року є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час розгляду клопотання.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 про те, щов ухвалі суду про призначення повторної експертизи судом не зазначено в чому виражається неповнота чи неясність при досліджені експертом матеріалів та наданому висновку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, так як судом першої інстанції були обґрунтовані висновки з приводу необхідності призначення повторної експертизи, а також наведені мотиви для її призначення.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 05 березня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра