КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А.,Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість у розмірі 22 543 грн. 87 коп., з яких: 18 748 грн. 82 коп. - сума прострочених чергових платежів за кредитом (основний боргу); 3 429 грн. 04 коп. - сума прострочених відсотків за користування кредитом; 335 грн. 37 коп. - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основних платежів та відсотків; 30 грн. 64 коп. - загальна сума 3% річних від прострочених сум по основному боргу та відсоткам; стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" витрати по сплаті судового збору у сумі 1 921 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 14.06.2018 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 1579_084, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 30000 грн. 00 коп. зі сплатою 56 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 13.06.2020 року.

Однак, незважаючи на повне виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 03.06.2019 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 22 543 грн. 87 коп., з яких: 18 748 грн. 82 коп. - сума прострочених чергових платежів за кредитом (основний боргу); 3 429 грн. 04 коп. - сума прострочених відсотків за користування кредитом; 335 грн. 37 коп. - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основних платежів та відсотків; 30 грн. 64 коп. - загальна сума 3% річних від прострочених сум по основному боргу та відсоткам.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 51-53).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права та матеріального права, а також неповне з'ясування обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, адже наявні в матеріалах справи банківські виписки по рахунку підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів, сума яких, за вирахуванням передбаченої договором комісійної винагороди банку, становить 28 500 грн. 00 коп. (а.с. 55, 56).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.07.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху (а.с. 65, 66).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.07.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 73-75).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.09.2020 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням Київського апеляційного суду від 20.11.2020 року за № 64/0602/20 призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи № 761/35740/19 (апеляційне провадження № 22-ц/824/10025/2020) у зв`язку зі (звільненням судді-доповідача ОСОБА_2. з посади судді Київського апеляційного суду).

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2020 року для розгляду даної справи автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Оніщука М.І. та суддів Шебуєву В.А., Крижанівську Г.В.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.06.2018 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 1579_084, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 30000 грн. 00 коп. зі сплатою 56 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 13.06.2020 року.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору банк надає кредит протягом одного банківського дня з моменту виконання позичальником всіх та кожної з наведеної нижче Умов надання кредиту: сплати позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі 1 500 грн. 00 коп. протягом 1 банківського дня з моменту підписання цього Договору.

Положеннями п. 3.1.1.2. Договору банк здійснює договірне списання комісійної винагороди з поточного рахунку позичальника одночасно з зарахуванням на поточний рахунок суми кредиту, для чого позичальник зобов'язаний забезпечити наявність на поточному рахунку суми коштів, достатньої для списання комісійної винагороди. Позичальник усвідомлює та погоджується з тим, що комісійна винагорода буде списана з поточного рахунку в тому числі за рахунок коштів, що надійшли у вигляді кредиту, у зв'язку з чим сума коштів (в тому числі отриманих у вигляді кредиту), що буде доступна йому для використання на поточному рахунку після списання комісійної винагороди зменшиться на розмір комісійної винагороди банку.

При цьому, згідно з п. 3.2.1 Договору банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що незважаючи на виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача кредитних коштів, останній своїх зобов'язань за договором не виконав та станом на на 03.06.2019 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 22 543 грн. 87 коп.

Так,відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу вимог ст. 599 ЦК України, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, що відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, зокрема, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

При цьому, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Тобто, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором у заявленому ним розмірі, позивач посилався на виписку по картковому рахунку відповідача та розрахунок заборгованості станом на 03.06.2019 року.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, з наданих виписок по рахунку неможливо встановити факт надання відповідачу кредитних коштів, оскільки вони не містять інформації про перерахунок на рахунок відповідача кредитних коштів у сумі, визначеній договором.

Так, з виписки по картковому рахунку (а.с. 22-24) неможливо визначити суму, яка була зарахована як кредитні кошти.

Наявні у справі додаток до Паспорту споживчого кредиту (а.с. 21) та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача (а.с.18) не можна вважати належними доказами надання кредитних коштів, адже вони не містять у собі інформації саме про зарахування коштів на рахунок позичальника.

Більш того, слід звернути увагу на те, що в апеляційній скарзі, банк, посилаючись на п.п. 3.1.1.1., 3.1.1.2 договору, вказує про зарахування на рахунок відповідача кредиту у сумі 28 500 грн. (за вирахуванням комісійної винагороди у розмірі 1 500 грн. 00 коп.).

Проте, в указаних вище додатку до Паспорту споживчого кредиту та Таблиці, зазначено суму у розмірі 28 450 грн. 00 коп., що знову ж таки не узгоджується з умовами договору та суперечити власним твердженням банку.

Також, слід зазначити, що у відповідності до п. 1.1.12. Договору термін "поточний рахунок", який використовується у договорі, це відкритий у Банку позичальником поточний рахунок № НОМЕР_1 для здійснення розрахунково-касового обслуговування позичальника, в тому числі для видачі та обслуговування кредиту.

Однак, як вбачаться, у виписках по рахунку, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, зазначено інший номер рахунку відповідача, аніж погоджений сторонами у договорі, а саме: рахунок № НОМЕР_2 .

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю належними і допустимими доказами.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська