Дата документу 24.11.2020 Справа № 320/623/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/623/16 Головуючий у 1 інстанції: Міщенко Т.М.
Провадження № 22-ц/807/2509/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Бєлки В.Ю.,

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю і поділ майна, набутого за час спільного проживання,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи було неодноразово уточнено, до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю і поділ майна, набутого за час спільного проживання, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності.

Позивач зазначав, що з листопада 1998 року по березень 2002 року сторони проживали однією сім`єю в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , а з березня 2002 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Увесь час спільного проживання сторони мали спільний бюджет, разом вирішували усі питання життя сім`ї, між ними були розподілені сімейні обов`язки, вони були пов`язані спільним побутом, разом їздили на відпочинок, також спільно піклувалися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, однаковою мірою дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, підтримували один одного як морально, так і матеріально, за спільні гроші купували продукти харчування, одяг, предмети побуту та обстановки.

Укладати шлюб сторони не бажали.

Під час проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства сторони придбали майна на суму 254221,00 грн..

Крім того за час спільного проживання сторони придбали два автомобіля, а саме: 1) автомобіль марки Mitsubishi ASX 1.6 МТ Invite, державний номерний знак НОМЕР_1 , комплектації S07, кольору W55 придбаний 28 грудня 2013 року, вартістю 307 120 грн.. Цей автомобіль знаходиться в користуванні відповідача; 2) автомобіль марки Mitsubishi L200, державний номерний знак НОМЕР_2 , придбаний у 2011 році, вартістю 326510,56 грн.. Цей автомобіль знаходиться в користуванні позивача. Загальна вартість автомобілів 633630,56 грн. Позивач вважав, що вказане майно підлягає поділу між ними.

Під час з`ясування обставин щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка була придбана, в тому числі і за його грошові кошти, йому стало відомо, що вказана квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 2002 року, виданого КП «Мелітопольжитлосервіс», належить на праві спільної власності відповідачу та її сину ОСОБА_4 . Його не було повідомлено про приватизацію вказаної квартири, хоча в момент приватизації він фактично проживав з відповідачем однією сім`єю, а тому вважав, що вказане свідоцтво про право власності видано незаконно, з порушенням вимог чинного на час виникнення правовідносин законодавства, в зв`язку з чим є частково недійсним.

Також за час спільного проживання ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» було виділено ОСОБА_1 земельну ділянку для побудови капітального гаража, який був ними побудований у 2004 році, але право власності на гараж не зареєстровано в органах державної реєстрації, тому він не має можливості звертатися до суду з вимогами про поділ цієї побудови, у зв`язку з чим вимушений просити виділити гараж йому в користування.

На підставі зазначеного позивач просив суд: встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 25 червня 1999 року по 16 червня 2015 року. Поділити майно, набуте під час спільного сумісного проживання однією сім`єю:

виділивши йому: принтер лазерний кольоровий 7018, вартістю 4700 грн.; принтер термотрансферний Argox 214, вартістю 7000 грн.; холодильник Атлант ХМ6026, вартістю 8000 грн.; духову піч Ардо НА040, вартістю 3000 грн.; телевізор Philips 47PFL 4606/Н12, вартістю 9600 грн.; свердлильний станок, вартістю 8000 грн., на загальну суму 40300 грн.

відповідачу ОСОБА_1 виділити: дзвінок, вартістю 7500 грн.; котел Herman 23 SE, вартістю 10000 грн.; спліт система 18 Sensei FTS-51, вартістю 9000 грн.; спліт система Sensei FTS-25, вартістю 7500 грн.; кухонна плита Ардо GA31MECBXS, вартістю 2000 грн.; телевізор Samsung 29Z30SPQ, вартістю 1800 грн.; телевізор Samsung LЕ32В450С вартістю 4500 грн.; телевізор Philips 21РТ1866/12 вартістю 1000 грн.; пральна машина Ардо А800, вартістю 1500 грн.; тумба під телевізор дерев`яна, вартістю 6000 грн.; м`які меблі «Куток», вартістю 6500 грн.; стіл кухонний овальної форми, вартістю 7500 грн.; кухонний гарнітур, вартістю 9000 грн.; меблі для спальні: 2-х спальне ліжко, тумба, трюмо, тумба під телевізор, вартістю 14500 грн.; диван, 2 крісла з матеріалу шкіра білого кольору, вартістю 65000 грн.; шафа-купе для коридору, вартістю 10000 грн.; меблі кімнати: шафа-купе дводверна, робоче місце, вартістю 7500 грн.; меблі на лоджію: робоче місце, шафа, вартістю 5000 грн.; люстра, бра настінні в кількості 2 штук, вартістю 25000 грн.; перфоратор Е-113 А Байкал, вартістю 665 грн.; дрель МСУ 10-13 РЄ вартістю 456 грн.; обладнання для гри в пейнтбол (маркер Tippmann Bravo One Tac Edition W/E-Grip в кількості 1 штука, маркер GRYPHON BASIC-RED-IN CLAM 1 штука, фідер VL VLOCITY 2 штуки, балон для гри в пейнтбол Alu.Bottle (0,8) 2 штуки, регулятор Inspire HP 4500 Psi 2 штуки, маска Empire Event Thermsl Black 3 штуки, рукавиці Empire Contact ZN red L 2 штуки, батарейки Pack V NIMH 2 штуки), вартістю 15500 грн., на загальну суму 213921,00 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь суму компенсації до рівності часток в спільному майні в розмірі 86810,00 грн.

Зобов`язати ОСОБА_1 передати у його власність виділене майно.

Визнати за ним право власності на 1/2 частку автомобіля марки Mitsubishi ASX 1.6 МТ Invite, державний номерний знак НОМЕР_1 , комплектації S07, кольору W55 і стягнути з відповідача на його користь 1/2 частку вартості цього автомобіля в сумі 153560,00 грн., залишивши цей автомобіль у власності відповідача.

Визнати за відповідачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки Mitsubishi L200, державний номерний знак НОМЕР_2 , і стягнути з нього на користь відповідача 1/2 частку вартості цього автомобіля в сумі 163255,28 грн., залишивши цей автомобіль в його власності.

Стягнути з нього на користь відповідача до рівності часток у спільній сумісній власності грошову суму в розмірі 9695 грн.

Виділити йому в користування капітальний гараж за адресою: АДРЕСА_3 , стягнувши з нього на користь відповідача грошову компенсацію у сумі 30184,98 грн.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 23 грудня 2002 року, видане КП «Мелітопольжитлосервіс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що зареєстрована за ОСОБА_5 .

Визнати за ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

Стягнути з відповідача на його користь понесені по справі судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на проведення експертиз.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року у складі судді Міщенко Т. М. позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 2002 року, виданого КП «Мелітопольжитлосервіс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що зареєстрована за ОСОБА_5 та про визнання за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 по 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 залишено без розгляду.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року позов задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 01 листопада 2000 року по 16 червня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку вартості автомобіля марки Mitsubishi ASX 1.6 MT Invite, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 153560 грн., залишивши автомобіль у власності ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку вартості автомобіля марки Mitsubishi L200, державний номерний знак НОМЕР_2 в сумі 163255,28 грн., залишивши цей автомобіль у власності ОСОБА_2 .

Поділено майно, набуте під час спільного сумісного проживання однією сім`єю, виділено ОСОБА_2 : принтер лазерний кольоровий 7018, вартістю 4700 грн.; принтер термотрансферний Argox 214, вартістю 7000 грн.; холодильник Атлант XM6026, вартістю 8000 грн.; духову піч Ардо НА040, вартістю 3000 грн.; телевізор Philips 47PFL 4606/H12, вартістю 9600 грн.; спліт система Sensei FTS-25, вартістю 7500 грн.; спліт система 18 Sensei FTS-51, вартістю 9000 грн.; телевізор Samsung LE32B450C вартістю 4500 грн.; свердлильний станок, вартістю 8000 грн., дзвінок, вартістю 7500 грн.; телевізор Samsung 29Z30SPQ, вартістю 1800 грн.; телевізор Philips 21PT1866/12 вартістю 1000 грн.; тумба під телевізор дерев`яна, вартістю 6000 грн.; стіл кухонний овальної форми, вартістю 7500 грн.; шафа-купе для коридору, вартістю 10000 грн.; меблі кімнати: шафа-купе дводверна, робоче місце, вартістю 7500 грн.; люстра, бра настінні в кількості 2 штуки, вартістю 25000 грн.; перфоратор Е-113 А Байкал, вартістю 665 грн.; дрель МСУ 10-13 РЭ, вартістю 456 грн., на загальну суму 128721 грн.

ОСОБА_1 виділено: котел Herman 23SE, вартістю 10000 грн.; кухонна плита Ардо GA31MECBXS, вартістю 2000 грн.; кухонний гарнітур, вартістю 9000 грн.; меблі на лоджію: робоче місце, шафа, вартістю 5000 грн.; пральна машина Ардо А800, вартістю 1500 грн.; м`які меблі «Куток», вартістю 6500 грн.; меблі для спальні: 2-х спальне ліжко, тумба, трюмо, тумба під телевізор, вартістю 14500 грн.; диван, 2 крісла з матеріалу шкіра білого кольору, вартістю 65000 грн.; обладнання для гри в пейнтбол (маркер Tippmann Bravo One Tac Edition W/E-Grip в кількості 1 штука, маркер GRYPHON BASIC-RED-IN CLAM 1 штука, фідер VL VLOCITY 2 штуки, балон для гри в пейнтбол Alu.Bottle (0,8) 2 штуки, регулятор Inspire HP 4500 Psi 2 штуки, маска Empire Event Thermsl Black 3 штуки, рукавиці Empire Contact ZN red L 2 штуки, батарейки Pack V NIMH 2 штуки), вартістю 15500 грн., на загальну суму 129000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації до рівності часток суму в розмірі 139,50 грн.

Зобов`язано ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 виділене майно: принтер лазерний кольоровий 7018, вартістю 4700 грн.; принтер термотрансферний Argox 214, вартістю 7000 грн.; холодильник Атлант XM6026, вартістю 8000 грн.; духову піч Ардо НА040, вартістю 3000 грн.; телевізор Philips 47PFL 4606/H12, вартістю 9600 грн.; спліт система Sensei FTS-25, вартістю 7500 грн.; спліт система 18 Sensei FTS-51, вартістю 9000 грн.; телевізор Samsung LE32B450C вартістю 4500 грн.; свердлильний станок, вартістю 8000 грн., дзвінок, вартістю 7500 грн.; телевізор Samsung 29Z30SPQ, вартістю 1800 грн.; телевізор Philips 21PT1866/12 вартістю 1000 грн.; тумба під телевізор дерев`яна, вартістю 6000 грн.; стіл кухонний овальної форми, вартістю 7500 грн.; шафа-купе для коридору, вартістю 10000 грн.; меблі кімнати: шафа-купе дводверна, робоче місце, вартістю 7500 грн.; люстра, бра настінні в кількості 2 штук, вартістю 25000 грн.; перфоратор Е-113 А Байкал, вартістю 665 грн.; дрель МСУ 10-13 РЭ, вартістю 456 грн., на загальну суму 128721 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 7441,20 грн. та витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1900 грн., а всього 9341,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доведеним є факт спільного проживання сторін, а тому майно придбане за час спільного проживання підлягає поділу.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 01 липня 2020 року постанову Апеляційного суду від 20 березня 2018 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Скасовуючи постанову Верховний Суд зазначив, що по справі належним чином не перевірено доводів і заперечень сторін та надані ними докази щодо проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу й набуття ними спірного майна за час спільного проживання; не встановлено обсяг спільно нажитого сторонами майна.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарги ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 категорично заперечує факт сумісного проживання однією сім`єю та ведення домашнього господарства з позивачем у вищевказаний період часу. Зазначає, що вони були коханцями та підтримували періодичні стосунки, проте спільного бюджету та побуту не мали, а відповідно й набували спільними коштами майно, про яке зазначено у позовній заяві. Весь цей період часу ОСОБА_2 був постійно зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_5 , у квартирі своїх батьків, натомість скаржниця із сином ОСОБА_3 1993 р.н. з 2000 року проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 удвох. Щодо майна, яке суд визнав таким, що набуто під час спільного проживання, ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не надано жодних доказів про його участь у придбанні цього майна, також не надано квитанцій, чеків, на підтвердження його вартості. Майно, яке суд оскаржуваним рішенням зобов`язав ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 у скаржниці відсутнє, місцезнаходження зазначеного майна їй невідомо. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що судом залишено поза увагою, що ст. 74 СК України, яка набрала чинності з 01.01.2004 року, регулює майнові правовідносини між чоловіком та жінкою у фактичному шлюбі, та не має зворотної дії у часі. Отже, факт проживання у шлюбі можливо встановлювати тільки з 01 січня 2004 року. Щодо поділу автомобілів та стягнення компенсації за їх частки, ОСОБА_1 зазначає, що з її боку була відсутність згоди на отримання та сплату будь-якої компенсації, та відсутнє попереднє внесення цих коштів на депозитний рахунок суду. Зазначає, що автомобіль Mitsubishi ASX 1.6 MT Invite, державний номерний знак НОМЕР_1 , є її особистою власністю, придбаний за її кошти. Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзивів, в порядку ст. 360 ЦПК України, на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від учасників справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії".

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає не повній мірі.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, проаналізувавши показання сторін, свідків, дослідивши інші докази, що маються в матеріалах справи, переглянувши відеозапис спільного відпочинку сторін, з`ясувавши момент, з якого сторони не перебували в інших шлюбах, виходив з того, що позивачем доведений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем у період з 01 листопада 2000 року по 16 червня 2015 року.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідним вказати на наступне.

Так, за приписами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 -3 статті 89 ЦПК України передбачено, що Стаття суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які беззаперечно підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Так, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності колегія суддів погоджується із висновком суду щодо доведеності позивачем факту спільного проживання з ОСОБА_1 у період з 2000 по 2015 роки без реєстрації шлюбу.

Також, в матеріалах справи містяться фотокартки із зображенням сторін, зроблені під час відпочинку та проживання (т. 1 а.с. 187-192).

При цьому, доводи ОСОБА_1 , наведені в апеляційній скарзі, щодо відсутності спільних фотографій, на яких зображенні саме вона з ОСОБА_2 , не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки на фотокартках містяться, зокрема підтвердження перебування скаржниці в АР Крим разом з матір`ю позивача. Будь-яких пояснень на спростування того, що це був саме сімейний відпочинок, скаржницею не наведено.

Також, колегія суддів вважає зазначити, що відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно до наведених правових норм доказування це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати подати докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у разі його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим чи, навпаки, як це має місце при використанні презумпції, - існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Так, окрім іншого, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься DVD диск з відеозаписом періодів сумісного відпочинку на рибалці та святкування 18-річчя ОСОБА_3 , на якому присутні як позивач так і відповідач (т. 1 а.с. 159).

Також, в матеріалах справи міститься копія розписки від 16 червня 2015 року, складена ОСОБА_1 , в якій скаржниця зазначає, що добровільно віддає своєму цивільному чоловікові речі, які йому належать (т. 1 а.с. 13).

В обґрунтування зазначеної розписки, де відповідач визнала ОСОБА_2 своїм чоловіком, ОСОБА_1 не надано будь-яких пояснень. При цьому, скасовуючи постанову апеляційного суду, Верховний Суд звернув увагу на зазначену розписку, вказавши, що висновки суду апеляційної інстанції щодо недоведеності позовних вимог, є суперечливими, оскільки в розписках сторони називають один одного цивільним чоловіком/дружиною, наводять конкретний перелік майна.

За приписами ч. 5 ст. 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності ОСОБА_2 факту спільного проживання однією сім`єю.

Разом з тим, при визначенні періоду спільного проживання сторін, судом першої інстанції було допущено невірне застосування норм матеріального права.

Сімейний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року і законодавець не надав йому зворотної сили, а тому положення ст. 74 СК України можливо застосувати до правовідносин, що виникли після цієї дати. Виходячи з обставин справи, факт, який просив встановити позивач, став юридичним фактом, який породжує визначені юридичні наслідки, зокрема виникнення спільної власності, лише з 1 січня 2004 року. Оскільки позивач ОСОБА_2 просив встановити факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до 1 січня 2004 року, то правила Сімейного Кодексу України на ці правовідносини не розповсюджуються, а положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України, котрий діяв на час виникнення правовідносин, не передбачав можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Кодекс про шлюб та сім'ю України містив імперативну норму про те, що права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану - ч. 2 ст. 13 КпШС.

Таким чином, перебування у фактичних шлюбних відносинах за чинним на той час законодавством не створювало прав та обов`язків подружжя, а тому вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період до 1 січня 2004 року задоволенню не підлягають, оскільки такий факт не підлягає встановленню. Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в частині невірного застосування ст. 74 СК України.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За приписами статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 навів перелік майна, який було прийнято судом та розподілено: принтер лазерний кольоровий 7018, вартістю 4700 гривень; принтер термотрансферний Argox 214, вартістю 7000 гривень; холодильник Атлант XM6026, вартістю 8 000 гривень; духову піч Ардо НА040, вартістю 3000 гривень; телевізор Philips 47PFL 4606/H12, вартістю 9600 гривень; свердлильний станок, вартістю 8000 гривень, дзвінок, вартістю 7500 гривень; котел Herman 23SE, вартістю 10 000 гривень; спліт система 18 Sensei FTS-51, вартістю 9000 гривень; спліт система Sensei FTS-25, вартістю 7 500 гривень; кухонна плита Ардо GA31MECBXS, вартістю 2000 гривень; телевізор Samsung 29Z30SPQ, вартістю 1800 гривень; телевізор Samsung LE32B450C вартістю 4500 гривень; телевізор Philips 21PT1866/12 вартістю 1000 гривень; пральна машина Ардо А800, вартістю 1500 гривень; тумба під телевізор дерев`яна, вартістю 6000 гривень; м`які меблі «Куток» біжового кольору, вартістю 6500 гривень; стіл кухонний овальної форми, вартістю 7 500 гривень; кухонний гарнітур, вартістю 9000 гривень; меблі для спальні: 2-х спальне ліжко, тумба, трюмо, тумба під телевізор, вартістю 14500 гривень; диван, 2 крісла з матеріалу шкіра білого кольору, вартістю 65000 гривень; шафа-купе для коридору, вартістю 10000 гривень; меблі кімнати: шафа-купе дводверна, робоче місце, вартістю 7 500 гривень; меблі на лоджію: робоче місце, шафа, вартістю 5 000 гривень; люстра, бра настінні в кількості 2 шт, вартістю 25000 гривень; перфоратор Е-113 А Байкал, вартістю 665 гривень; дрель МСУ 10-13 РЭ, вартістю 456 гривень; обладнання для гри в пейнтбол (маркер Tippmann Bravo One Tac Edition W/E-Grip в кількості 1 шт, маркер GRYPHON BASIC-RED-IN CLAM 1 шт, фідер VL VLOCITY 2 шт, балон для гри в пейнтбол Alu.Bottle (0,8) 2 шт, регулятор Inspire HP 4500 Psi 2 шт, маска Empire Event Thermsl Black 3 шт, рукавиці Empire Contact ZN red L 2 шт, батарейки Pack V NIMH 2 шт), вартістю 15500 гривень.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду, що майно, перелік якого наведено ОСОБА_2 підлягає розподілу у повному обсязі.

На підтвердження обсягу та джерела походження спільного майна, набутого позивачем разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надав до суду відповідь ФОП ОСОБА_10 на адвокатський запит, в якій зазначено, що впродовж 2003-2011 років ОСОБА_2 було продано побутову та кліматичну техніку, та наведено її перелік (т. 1 а.с. 14).

Також, з повідомлення ОСОБА_11 вбачається, що ним на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було виготовлено і встановлені вироби і меблі, перелік наведено (т. 1 а.с. 17).

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що майно, перелік якого наведено нижче, було придбано сторонами за спільні кошти, за період спільного проживання, доказів вартості такого майна, наявності такого майна у користуванні ОСОБА_1 з урахуванням розписок, в яких наведено перелік повернутого ОСОБА_2 майна.

Таким чином, колегія, з урахуванням наявних у справі матеріалів, дійшла висновку, про безпідставність заявлених вимог в частині поділу наступного побутового майна та компенсації половини її вартості: принтер лазерний кольоровий 7018, вартістю 4700 гривень; принтер термотрансферний Argox 214, вартістю 7000 гривень; телевізор Philips 47PFL 4606/H12, вартістю 9600 гривень; свердлильний станок, вартістю 8000 гривень, дзвінок, вартістю 7500 гривень; котел Herman 23SE, вартістю 10 000 гривень; кухонна плита Ардо GA31MECBXS, вартістю 2000 гривень; телевізор Philips 21PT1866/12 вартістю 1000 гривень; тумба під телевізор дерев`яна, вартістю 6000 гривень; м`які меблі «Куток» біжового кольору, вартістю 6500 гривень; стіл кухонний овальної форми, вартістю 7 500 гривень; меблі для спальні: 2-х спальне ліжко, тумба, трюмо, тумба під телевізор, вартістю 14500 гривень; диван, 2 крісла з матеріалу шкіра білого кольору, вартістю 65000 гривень; люстра, бра настінні в кількості 2 шт, вартістю 25000 гривень; перфоратор Е-113 А Байкал, вартістю 665 гривень; дрель МСУ 10-13 РЭ, вартістю 456 гривень; обладнання для гри в пейнтбол (маркер Tippmann Bravo One Tac Edition W/E-Grip в кількості 1 шт, маркер GRYPHON BASIC-RED-IN CLAM 1 шт, фідер VL VLOCITY 2 шт, балон для гри в пейнтбол Alu.Bottle (0,8) 2 шт, регулятор Inspire HP 4500 Psi 2 шт, маска Empire Event Thermsl Black 3 шт, рукавиці Empire Contact ZN red L 2 шт, батарейки Pack V NIMH 2 шт), вартістю 15500 гривень.

Також, не підлягає розподілу холодильник Атлант XM6026, та телевізор 2003 рік оскільки встановлено, що воно було придбано до 2004 року, і як вже зазначалось вище, майно, набуто сторонами до 01 січня 2004 року, не підлягає розподілу, з тих підстав, що положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України, не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що поділу підлягає наступне майно:

Телевізор Samsung 29Z30SPQ в 2007 році 3200 грн.; Телевізор Samsung LE 32B450C в 2008 році 4950 грн.; Духова піч Ardo HA040IX в 2007 році 800 грн.; Духова піч Ardo GA31ME CBXS в 2007 році 800 грн.; Пральна машина Ardo А800 в 2006 році -1300 грн.; Спліт-система Sensey FTS-25 в 2010 році 2300 грн.; Спліт-система Sensey FTS-51 в 2011 році 4000 грн.; кухонний гарнітур в 2004 році - 4300 грн.; шафа-купе для коридору в 2008 році 7800 грн.; шафа-купе двухдверна, робоче місце учні у 2009 році -6200 грн.; меблі на лоджію: робоче місце, шафа у 2009 році 3600 грн.

При розгляді справ про поділ спільного майна подружжя, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При цьому, колегія суддів також звертає увагу, що вартість майна, зазначена у відповідях на адвокатський запит, які прийняті колегією суддів як належні та допустимі докази, не співпадає з вартістю, яку заявлено позивачем.

Клопотань про проведення судово-товарознавчої експертизи для встановлення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи сторонами не заявлялось.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, про наявність правових підстав для поділу майна, набутого під час спільного сумісного проживання однією сім`єю, шляхом виділення ОСОБА_1 : холодильник Атлант XM 6026 вартістю 4000 грн.; телевізор Samsung 29Z30SPQ вартістю 3200 грн.; телевізор Samsung LE 32B450C вартістю 4950 грн.; духова піч Ardo HA040IX вартістю 800 грн.; духова піч Ardo GA31ME CBXS вартістю 800 грн.; пральна машина Ardo А800 вартістю 1300 грн.; спліт-система Sensey FTS-25 вартістю 2300 грн.; спліт-система Sensey FTS-51 вартістю 4000 грн.; кухонний гарнітур вартістю 4300 грн.; шафа-купе для коридору вартістю 7800 грн.; шафа-купе двухдверна, робоче місце вартістю 6200 грн.; меблі на лоджію: робоче місце, шафа вартістю 3600 грн.; на загальну суму 43250 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації до рівності часток суму в розмірі 21625 грн.

Що стосується вимоги позивача про поділ автомобілів Mitsubishi ASX 1.6 MT Invite, д/з НОМЕР_1 та Mitsubishi L200 д/з НОМЕР_2 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, та не спростовано відповідачем, що, зазначене майно придбано сторонами в період проживання однією сім`єю, є їх спільною сумісною власністю. Автомобіль Mitsubishi ASX 1.6 MT Invite, д/з НОМЕР_1 зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_1 та знаходиться в її користуванні, тому суд вважає можливим залишити зазначений автомобіль в її власності, стягнувши з відповідачки на користь позивача 1/2 вартості цього автомобіля. Автомобіль Mitsubishi L200 д/з НОМЕР_2 зареєстровано за позивачем ОСОБА_2 і знаходиться в його користуванні, тому суд вважає можливим залишити зазначений автомобіль в його власності, стягнувши з позивача на користь відповідачки 1/2 вартості цього автомобіля.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 46/1, 46/2 від 05 серпня 2016 року ринкова вартість автомобіля Mitsubishi ASX 1.6 MT Invite, д/з НОМЕР_1 складає 231189,42 грн.; ринкова вартість автомобіля Mitsubishi L200 д/з НОМЕР_2 складає 326510,56 грн. (т. 2 а.с. 12-42). Так, різниця вартості автомобілів дорівнює 95321,14 грн., а отже, 47660,57 грн., як Ѕ цієї суми, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що автомобіль Mitsubishi ASX 1.6 MT Invite, державний номерний знак НОМЕР_1 , є її особистою власністю, придбаний за її кошти не підтверджені будь-якими доказами. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Будь-яки належні та допустимі докази на підтвердження матеріальної спроможності ОСОБА_1 придбати автомобіль за власні кошти в матеріалах справи також відсутні.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, параграф 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі встановлених фактичних обставин та викладених норм права, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю і поділ майна, набутого за час спільного проживання задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 16 червня 2015 року.

Поділити майно, набуте під час спільного сумісного проживання однією сім`єю, виділивши ОСОБА_1 :

холодильник Атлант XM 6026 вартістю 4000 грн.; телевізор Samsung 29Z30SPQ вартістю 3200 грн.; телевізор Samsung LE 32B450C вартістю 4950 грн.; духова піч Ardo HA040IX вартістю 800 грн.; духова піч Ardo GA31ME CBXS вартістю 800 грн.; пральна машина Ardo А800 вартістю 1300 грн.; спліт-система Sensey FTS-25 вартістю 2300 грн.; спліт-система Sensey FTS-51 вартістю 4000 грн.; кухонний гарнітур вартістю 4300 грн.; шафа-купе для коридору вартістю 7800 грн.; шафа-купе двухдверна, робоче місце вартістю 6200 грн.; меблі на лоджію: робоче місце, шафа вартістю 3600 грн.;

на загальну суму 43250 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації до рівності часток суму в розмірі 21625 (двадцять одну тисячу шістсот двадцять п`ять) гривень.

Автомобіль марки Mitsubishi ASX 1.6 MT Invite д/з НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_1 .

Автомобіль марки Mitsubishi L200, д/з НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за автомобіль Mitsubishi L200, д/з НОМЕР_2 суму в розмірі 47660 (сорок сім тисяч шістсот шістдесят) гривень 57 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: