Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7165/17 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 25 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П.

у цивільній справі №296/7165/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ПАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулася до суду з позовом. Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти в сумі 50 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 30.04.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АІ/8158608. Договір було укладено відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносно автомобіля «АUDІ» д.р.н. НОМЕР_1 . Так, 05.08.2015р. об 11:00 в м.Житомирі по вул.Шевченка сталося ДТП за участю автомобіля «GEELY», яким керував водій ОСОБА_2 , та автомобіля «АUDІ», яким керував ОСОБА_1 . Згідно довідки ДАІ №69900676 дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення відповідачем п.11.4. ПДР України. Крім того на момент ДТП відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння. Згідно постанов Корольовського районного суду м.Житомира від 26.11.2015р. у справі №296/10755/15 та від 24.11.2015р. у справі №296/10757/15 ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР України. Внаслідок ДТП власнику автомобіля «GEELY» було завдано майнової шкоди. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування власника автомобіля «GEELY», страхового акту №00173839 від 28.12.2015р. та на підставі вимог законодавства позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн. Посилаючись на п.«а» ст.38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зважаючи на те, що відповідач в момент скоєння ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зокрема вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд неправильно застосував норми ст.ст.22,1166 ЦК України та ст.ст.1,3,5,6,38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що судом встановлено вину ОСОБА_1 у ДТП, яка мала місце 05.08.2015 року об 11:00 в м.Житомир, вул.Шевченка, і встановлений факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Провадження у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення на підставі п.7 ст.247 КУпАП. Проте, з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі №910/18319/16. Крім того, на думку апелянта, не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі №927/623/18.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 30 квітня 2015 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АІ/8158608; забезпечений транспортний засіб автомобіль AUDI (д.р.н. НОМЕР_1 )(а.с.6).

05 серпня 2015 року об 11 годині 00 хвилин в м.Житомирі по вул. Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля GEELY (д.р.н. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_3 та забезпеченого автомобіля AUDI (д.р.н. НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 , що вбачається з довідки №69900676 про дорожньо-транспортну пригоду ВДАІ Житомирського МВ УМВС в Житомирській області (а.с.7-8).

На підставі заяви на виплату матеріального збитку власника автомобіля «GEELY» д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , страхового акту №00173839 від 28.12.2015р. та на підставі вимог законодавства позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №045228 від 29.12.2015р.(а.с.11,40,41).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП відповідач не притягався, а тому відсутні правові підстави, передбачені п.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу, як з особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду в стані алкогольного сп`яніння.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правовий аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що у страховика виникає право на звернення до суду з позовом в порядку регресу до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу за наявності таких умов: 1) страховик виплатив страхове відшкодування потерпілій особі; 2) водій є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди; 3) винна особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В обґрунтування вимог про стягнення шкоди в порядку регресу позивач посилається на те, що ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР України, що підтверджується постановами Корольовського районного суду м.Житомира від 12.11.2015р. у справі №296/10757/15-п, від 26.11.2015р. у справі №296/10755/15-п.

Також матеріали справи свідчать про те, що справи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 надійшли на розгляд суду після закриття кримінального провадження.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 12.11.2015р. у справі №296/10757/15-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КПАП України справу про притягнення останнього до адміністративної відповідальності закрито в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.156).

Відповідно до постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 26.11.2015р. у справі №296/10755/15-п відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (а.с.158).

Згідно зі ст.221, ч.1 ст.280, ч.1 ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Проте, в порушення зазначених вимог закону суд не зробив висновок щодо встановлення чи відсутності вини відповідача у скоєнні адмінправопорушення та закрив провадження у справі на підставі ст.38 КУпАП.

В такому випадку суд першої інстанції не врахував, що застосування положень статті 38 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Крім того, із змісту постанови у справі за ст.130 КпАП вбачається, що під час скоєння ДТП відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком №835 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 05.08.2015 року.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції в порушення приписів ч.5 ст.12 ЦПК не сприяв повному і всебічному з`ясуванню всіх обставин справи та не вжив всіх необхідних заходів до виконання сторонами у справі їхніх процесуальних прав і обов`язків та не роз`яснив наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема щодо надання матеріалів закритого кримінального провадження.

Крім того, спростовуючи висновки суду першої інстанції, в поданій апеляційній скарзі ПАТ «Страхова компанія «Уніка» зазначає про те, що вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується, в тому числі і постановою про закриття кримінального провадження від 14.08.2015 року.

Тому, виконуючи зазначені вище вимоги процесуального закону, та у зв`язку із неявкою в судове засідання представника позивача, апеляційний суд запропонував представникові відповідача надати копію зазначеної постанови. Оскільки представник відповідача повідомив про відсутність у відповідача цього процесуального рішення, апеляційним судом відповідно до вимог ч.7 ст.81 ЦПК витребувано копію зазначеної постанови та долучено до матеріалів справи.

Зміст Постанови про закриття кримінального провадження від 14.08.2015 року свідчить про те, що під час ДТП ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3(б), 10.1,11.4 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням ДТП та її наслідками. Однак, зважаючи, що передбачені ч.1 ст.286 КК суспільно-небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості не настали, дії ОСОБА_1 мають ознаки адміністративного правопорушення.

Зазначена постанова є чинною, а тому встановлені у ній обставини згідно з ч.6 ст.82 ЦПК додаткового доведення не потребують.

За наведених обставин є всі підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати в порядку регресу витрати страхової компанії на виплату страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі.

У зв`язку з наведеним та відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Крім того, згідно зі ст.141 ЦПК з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задоволити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2020 року скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 50000 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 4000 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 03.12.2020 року.