Справа № 464/810/18 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/1409/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 30 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, зупинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 за судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року, стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно одержаних за судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року коштів в розмірі 53 766,26 грн.

В обґрунтування заяви, покликається на те, що 26 лютого 2018 року Сихівським районним судом м. Львова у справі № 464/810/18 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 кошти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.02.2018 року до досягнення дитиною повноліття. 22 березня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58685778 з виконання зазначеного судового наказу. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2019 року визначено місце проживання ОСОБА_4 з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Заяву обгрунтовує тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2019 року встановлено, що протягом останнього року, тобто з жовтня 2018 року по жовтень 2019 року ОСОБА_4 проживає разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак обов`язок ОСОБА_1 щомісячно сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 за судовим наказом від 26 лютого 2018 року припинено повністю з жовтня 2018 року. Зазначає, що аліменти сплачуються на користь того з батьків, з ким дитина проживає, тому той з батьків, хто проживає окремо від дитини не має права на отримання аліментів на утримання дитини на свою користь. Вважає, що ОСОБА_3 безпідставно одержала кошти в розмірі 53 766, 26 грн., які були сплачені їй як аліменти за період з жовтня 2018 року по січень 2020 року, тому такі кошти підлягають поверненню. З наведених підстав просила визнати судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.02.2018 року до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню; зупинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 за судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані за судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року кошти в розмірі 53 766,26 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30 березня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано судовий наказ № 467/810/18, виданий Сихівським районним судом м. Львова у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття частково таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 02 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті вимог заяви - відмовлено.

Ухвалу суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 безпідставно одержаних за судовим наказом коштів у розмірі 53766,26 грн. оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду в цій частині є незаконною та необгрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що судом не було надано належної оцінки обставинам, які встановлені рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2019 року, зокрема, не відповідають обставинам справи висновки суду про те, що період протягом останнього року, який встановив суд, не містить жодних даних про запропонований боржником період з жовтня 2018 року по жовтень 2019 року. Зазначає, що факт проживання дитини з батьком протягом останнього (на момент винесення судового рішення) року встановлено рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2019 року, тому не підлягає доказуванню, тобто є преюдицією. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть якщо він вважає, що вони встановлені невірно. Вважає, що висновки суду про те, що встановлений судом факт проживання дитини з батьком не свідчить про відсутність обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини, суперечить нормам Сімейного кодексу України, зокрема, ч. 3 ст. 181, ч. 5 ст. 183 та ч. 3 ст. 184 СК України. Просить врахувати, що судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року визнано таким, що не підлягає виконанню частково, починаючи з 02.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, відтак даний період мав би співвідноситися з вимогою про стягнення безпідставно одержаних коштів, однак в задоволенні цієї вимоги відмовлено повністю, що, на думку апелянта, свідчить про неповне дослідження фактичних обставин справи. З наведених підстав просить ухвалу суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 безпідставно одержаних за судовим наказом коштів у розмірі 53766,26 грн. скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зазначену вимогу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвала суду оскаржується представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 лише в частині відмови в задоволенні вимог заяви про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно одержаних за судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року кошти в розмірі 53 766,26 грн., а відтак законність та обґрунтованість ухвали суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно одержаних за судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року коштів в розмірі 53 766,26 грн., суд першої інстанції враховуючи встановлені обставини, беручи до уваги рішення суду від 22.10.2019, яким визначено місце проживання дитини, яке набрало законної сили 02.12.2019, дійшов переконання, що обов`язок боржника зі сплати аліментів на утримання дитини припинився саме з 02.12.2019, а відтак наявні підстави для частково визнання судового наказу від 26.02.2018 таким, що не підлягає виконанню з 02.12.2019, у відповідності до ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року, виданого на підставі заяви ОСОБА_3 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.02.2018р. і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили.

Судовий наказ пред`явлений до примусового виконання, що підтверджено постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2019 № 58685778 /арк. спр. 154, 155/.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2019 року у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини у первісному позові відмовлено, а зустрічний задаволено. Визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набрало законної сили 02 грудня 2019 року.

Згідно з ч. 4 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Оскаржуваною ухвалою визнано судовий наказ № 467/810/18, виданий Сихівським районним судом м. Львова у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття частково таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 02 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвала суду від 30.03.2020 року в цій частині задоволених вимог ОСОБА_1 не оскаржується, що свідчить про те, що ОСОБА_1 погодився з висновком суду першої інстанції, що судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 26.02.2018 року про стягнення з нього аліментів визнано частково таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 02.12.2019 року.

А відтак, саме з 02.12.2019 року припинився обов`язок ОСОБА_1 сплачувати кошти за судовим наказом від 26 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

І оскільки ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 53766.26 грн., сплачених ним в період з жовтня 2018 року до жовтня 2019 року аліментів на підставі судового наказу Сихівського районного суду м. Львова від 26.02.2018 року, а судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.03.2020 року визнано частково таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 02 грудня 2019 року, і в цій частині ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 30.03.2020 року ОСОБА_1 не оскаржується, що свідчить про припинення обов`язку ОСОБА_1 по сплаті аліментів саме з 20 лютого 2020 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 безпідставно одержаних за судовим наказом коштів у розмірі 53 766,26 грн.

Доводи апелянта про те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22.10.2019 року встановлено, що дитини сторін, ОСОБА_4 , з жовтня 2018 року до жовтня 2019 року проживала разом з батьком, ОСОБА_1 , а тому він не повинен сплачувати аліменти в цей період часу, не є підставою для задоволення вимоги заяви ОСОБА_1 , про стягнення з ОСОБА_3 53766.26 грн. сплачених аліментів, оскільки відсутнє судове рішення про зупинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів за судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова в зазначений період часу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 30 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.11.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.