Постанова

Іменем України

03 березня 2020 року

м. Київ

справа № 725/555/18

провадження № 61-44328св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Журавель В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на постанову апеляційного суду Чернівецької області від 17 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»; банк) про стягнення трьох відсотків річних, пені та відсотків за договором банківського вкладу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 грудня 2013 року між ним і банком укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD000 (далі - договір), відповідно до умов якого розмір вкладу становить 112 648,98 доларів США, строк розміщення коштів - до 05 січня 2014 року.

У квітні 2014 року він направив відповідачу заяву про розірвання договору та повернення вкладу і виплату відсотків.

Листом від 07 травня 2014 року банк відмовив йому у видачі грошових коштів.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 вересня 2014 року у справі № 725/3492/14-ц достроково розірвано договір банківського вкладу № SAMDNWFD000 від 05 грудня 2013 року та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь вклад і нараховані відсотки у сумі 115 236,69 доларів США.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 вересня 2014 року в частині дострокового розірвання договору банківського вкладу скасовано та ухвалено в цій частині нове про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 вересня 2014 року залишено без змін.

29 листопада 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» добровільно виконало рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 вересня 2014 року, виплативши йому 115 236,69 доларів США та судовий збір у сумі 3 654 грн.

Вважав, що відповідач, прострочивши виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити пеню в розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення (Закон України «Про захист прав споживачів»), три відсотки річних (стаття 625 ЦК України), а також суму невиплачених відсотків за договором банківського вкладу.

У зв`язку з наведеним просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк»:

- 4 497 687,01 доларів США - пеня у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення за період із 07 травня 2014 року до 29 листопада 2017 року, що еквівалентно 128 402 840 грн 85 коп.;

- 12 322,43 доларів США - три відсотки річних (стаття 625 ЦК України) за період із 07 травня 2014 року до 29 листопада 2017 року, що еквівалентно 351 788 грн 59 коп.;

- 28 045,06 доларів США - невиплачені відсотки за договором банківського вкладу за період із 02 вересня 2014 року до 29 листопада 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 :

- 933 417,18 доларів США - пені у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення за період із 05 березня 2017 року до 29 листопада 2017 року за договором банківського вкладу № SAMDNWFD000 від 05 грудня 2013 року, що станом на 05 березня 2018 року еквівалентно 24 769 068 грн 68 коп.;

- 8 254,35 доларів США - три відсотки річних за період із 02 вересня 2014 року до 04 серпня 2015 року та за період із 11 травня 2016 року до 29 листопада 2017 року, що еквівалентно станом на 05 березня 2018 року 226 201 грн 33 коп.;

- 2 682,19 доларів США - невиплачених відсотків за договором банківського вкладу за період із 04 травня 2017 року до 29 листопада 2017 року.

У задоволені інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожен день прострочення.

Урахувавши положення частини другої статті 258 ЦК України, суд стягнув пеню за період із 05 березня 2017 року (тобто з дня заявлення вимоги про стягнення пені) до 29 листопада 2017 року, оскільки представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Нарахування трьох відсотків річних згідно з частиною другою статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання боржником АТ КБ «ПриватБанк» своїх зобов`язань по поверненню банківського вкладу ОСОБА_1 не може здійснюватися за період із 05 серпня 2015 року до 11 травня 2016 року, оскільки затримка щодо виконання судового рішення від 02 вересня 2014 року була спричинена постановленням ухвали від 05 серпня 2015 року про відстрочення виконання судового рішення про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Вимоги про стягнення трьох відсотків річних за інший період та відсотків за користування коштами суд першої інстанцій визнав обґрунтованими.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції у частині вимог про стягнення пені та трьох відсотків річних в апеляційному порядку оскаржило АТ КБ «ПриватБанк», яке просило зменшити розмір пені до 1 342 657 грн 25 коп. та розмір трьох відсотків річних до 99 319 грн 85 коп.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 17 серпня 2018 року рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 травня 2018 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені та трьох відсотків річних змінено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за договором банківського вкладу від 05 грудня 2013 року № SAMDNWFD000 в сумі 574,81 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за договором банківського вкладу від 05 грудня 2013 року № SAMDNWFD000 в сумі 8 560,88 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції вказав, що ухвалюючи рішення у справі в частині стягнення пені, суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827/15-ц, та помилково нарахував пеню за 270 днів замість 269 днів.

При визначенні пені в розмірі трьох відсотків вартості послуги апеляційний суд взяв за основу розрахунку ставки по вкладах на вимогу (за період із 05 березня до 03 травня 2017 року - 1 % річних, за період із 04 травня до 28 листопада 2017 року - 0,01 %). Формула розрахунку: відсоткова ставка по вкладах на вимогу за один день х 3 % х кількість днів.

Апеляційний суд стягнув три відсотки річних у сумі 8 560,88 доларів США за період із 02 вересня 2014 року до 04 серпня 2015 року та за період із 11 травня 2016 року до 28 листопада 2017 року, наголосивши, що помилковим є висновок суду першої інстанції про можливість стягнення цих сум лише у гривні.

Короткий зміст касаційних скарг

У вересні 2018 року до суду касаційної інстанції від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла касаційна скарга, в якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду у частині стягнення трьох відсотків річних у сумі 8 560,88 доларів та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення трьох відсотків річних у сумі 176 833 грн 89 коп.

У вересні 2018 року до суду касаційної інстанції від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, в якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційних скарг зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду у частині стягнення пені та трьох відсотків річних, тому касаційному перегляду підлягає оскаржена постанова лише в цій частині. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми невиплачених відсотків за договором банківського вкладу в апеляційному порядку не переглядалося, тому не є предметом касаційного перегляду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 26 вересня 2018 року та від 26 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 і АТ КБ «ПриватБанк» на постанову апеляційного суду Чернівецької області від 17 серпня 2018 року та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників у складі колегії із п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк»

Представник банку вказує, що три відсотки річних мають обчислюватися виключно в національній валюті України - гривні. Зазначає, що апеляційний суд не врахував висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16 та від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що предметом позовних вимог є стягнення: пені у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», трьох відсотків річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, суми невиплачених відсотків за договором банківського вкладу.

Вказує, що суд першої інстанції правильно обрахував розмір пені, трьох відсотків річних та суми невиплачених відсотків.

Апеляційний суд зробив помилковий висновок про правову суть спору щодо стягнення пені та трьох відсотків річних, вказавши, що їх необхідно стягувати згідно з умовами договору банківського вкладу. При цьому апеляційний суд не врахував пеню, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначає, що апеляційний суд помилково послався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827/15-ц, оскільки у цій справі предметом було стягнення коштів за договором банківського вкладу, а не сум, визначених рішенням суду.

Короткий зміст відзивів

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив, у якому він просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_1 також подав відзив, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк».

Обставини справи

Суди встановили, що 05 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD000, згідно з умовами якого сума вкладу становить 112 648,98 доларів США, строк розміщення коштів - 365 днів, до 05 січня 2014 року.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 надіслав банку заяву про розірвання договору банківського вкладу та повернення вкладу та виплату відсотків.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 вересня 2014 року у справі № 725/3492/14-ц достроково розірвано договір банківського вкладу від 05 грудня 2013 року № SAMDNWFD000 та стягнуто з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача вклад та нараховані відсотки у повному розмірі, а саме у сумі 115 236,69 доларів США.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 вересня 2014 року в частині дострокового розірвання договору банківського вкладу № SAMDNWFD000 від 05 грудня 2013 року скасовано. У іншій частині рішення залишено без змін.

21 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав АТ КБ «ПриватБанк» заяву, в якій просив добровільно виконати рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 вересня 2014 року.

29 листопада 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» виконало рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 вересня 2014року у справі № 725/3492/14-ц .

Наказом голови правління ЗАТ КБ «ПриватБанк» № 7 від 05 січня 2004 року з 06 січня 2004 року в банку була затверджена відсоткова ставка по вкладах на вимогу в розмірі 1 % річних.

Згідно з рішенням комітету управління активами і пасивами АТ КБ «ПриватБанк» від 25 квітня 2017 року з 04 травня 2017 року в банку встановлена відсоткова ставка по вкладах на вимогу в розмірі 0,01 % річних.

Тривале невиконання судового рішення про стягнення коштів за договором банківського вкладу стало підставою даного позову.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній станом на момент подання касаційних скарг) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина друга статті 263 ЦПК України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України).

Таким вимогам постанова апеляційного суду відповідає не в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Стосовно стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»

При зміні рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені апеляційний суд вважав, що місцевий суд неправильно визначив період, за який необхідно стягнути ці кошти (замість періоду тривалістю 269 днів місцевий суд визначив 270 днів).

Крім того, апеляційний суд вказав, що при обчисленні пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні вартості послуги необхідно враховувати розмір відсоткової ставки по вкладах на вимогу, встановленої актами АТ КБ «ПриватБанк», за кожен день окремо, як про це зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827/15-ц.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з банку пені відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», проте не вбачає підстав для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2829цс16 (щодо нарахування суми відповідальності в іноземній валюті) та від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-362цс16, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1881цс16 (щодо застосування частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у поєднанні з положеннями постанов Правління НБУ, якими встановлювались певні обмеження щодо здійснення виплат коштів банками), з огляду на таке.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.».

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) вказано, що «оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.».

При обчисленні пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про необхідність врахування розміру відсоткової ставки по вкладах на вимогу, встановленої актами АТ КБ «ПриватБанк», і не звернув увагу на те, що нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Щодо вимог про стягнення трьох відсотків річних (стаття 625 ЦК України)

У частинах першій, другій статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.».

У пункті 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження 14-68цс18) міститься висновок про те, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано стягнув 3 % річних в іноземній валюті.

Висновки за наслідками розгляду касаційних скарг

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду в частині стягнення пені - скасуванню з переданням справи на новий апеляційний розгляд, в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на постанову апеляційного суду Чернівецької області від 17 серпня 2018 року задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Чернівецької області від 17 серпня 2018 року в частині вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення пені скасувати.

Передати справу № 725/555/18 у частині позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову апеляційного суду Чернівецької області від 17 серпня 2018 року в частині вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення трьох відсотків річних залишити без змін.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова апеляційного суду Чернівецької області від 17 серпня 2018 року в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Журавель
Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук