Справа № 161/2630/19 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/533/20 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 15.02.2010 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач також зазначав, що за умовами вказаного договору відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Вказує, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, унаслідок чого станом на 22 січня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 28 496 грн 06 коп., яка складається з тіла кредиту - 10 689 грн 82 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом- 4 515 грн 92 коп.; заборгованості за пенею - 11 457 грн 17 коп., а також штрафи у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 1 333 грн 15 коп. (процентна складова).

Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 лютого 2010 року та відшкодувати йому понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 500 грн 00 коп заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 лютого 2010 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні іншої частини вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» і задовольнити вимоги банку повністю. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що боржник підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, користувалася кредитною карткою та частково здійснювала погашення заборгованості, що підтверджено випискою з рахунку. Звертає увагу на те, що договір кредиту має оплатний характер. Звільнення відповідача від сплати процентів може становити економічну небезпеку для держави.

У відзиві, поданому на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , вважаючи вимоги апеляційної скарги безпідставними, їх не визнала, заперечуючи укладення кредитного договору з банком.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у вказаній справі, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг "Приватбанку" від 15.02.2010 не містить даних про домовленість сторін договору щодо встановленого договором кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 10 000 грн, порядку сплати відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, у зв`язку з чим підстави для їх стягнення з відповідача на користь банку відсутні. Однак, оскільки відповідач, шляхом зарахування на кредитну картку, фактично отримала та використовувала кошти, надані банком, але своєчасно їх не повернула, то з неї на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 500 грн 00коп.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, в частині відмови у позовних вимогах банку, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в оскаржуваній частині, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заявці вказано, що кредитний ліміт у сумі 500 грн, базова процентна ставка за кредитом 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Зазначено, що номер картки НОМЕР_1 . Також підпис від її імені є на довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти "кредитка універсальна" 55 днів пільгового періоду (а.с.9,10).

Відповідно до розрахунку АТ КБ «Приватбанк» у ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором, яка станом на 22 січня 2019 року становить 28 496 грн 06 коп, з яких: 10 689, 82 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4515,92 грн - заборгованість за процентами; 11457,17 грн - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1333,15 грн - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Порушуючи питання про стягнення нарахованої банком заборгованості, позивач посилався на те, що 15 лютого 2010 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом.

На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідачки ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у "ПриватБанку", розрахунок заборгованості, анкет-заяв про приєднання до Умов та Правил на ім"я ОСОБА_1 від 12.12.2013 та на ім"я ОСОБА_1 від 29.03.2016, від 27.04.2016 та від 01.03.2017 року, а також фото із зображеннями клієнта (а.с. 5-9,53-59). Крім того, до апеляційної скарги банком додано довідки про всі видані ОСОБА_1 картки та про зміну умов кредитування.

Проте, вказані документи не підтверджують наявності заборгованості за договором №б/н від 15.02.2010 року.

Відповідно до даних виписки по рахунку ОСОБА_1 остання за період з 17.02.2010 по 31.12.2011 (дата останнього отримання у кредит коштів) отримала у АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти у загальній сумі 7439 грн 50 коп., а сплатила на погашення кредитної заборгованості з 31.01.2012 по 17.05.2012 (дата останнього платежу на погашення кредитної заборгованості) разом 7844 грн 39 коп., (а.с. 69-73).

За змістом анкети-заяви вбачається, що кредитний ліміт встановлений у розмірі 500 грн з видачею картки з номером НОМЕР_1 . З долученої до апеляційної скарги довідки АТ КБ «Приватбанк» слідує, що термін дії даної картки встановлено до грудня 2012 року. Банк також вказує у своїх довідках, що з 23.05.2011 року відповідачці видано картку номер НОМЕР_2 з терміном дії до 2014 року, однак із з виписки по рахунку за цими картками (а.с.60-62, 69-73) видно, що відповідачкою активно погашався борг і вся наявна в неї заборгованість була повністю погашена станом на 31.05.2012 року.

Разом з тим, як показує позивач у довідці, кредитний ліміт для даного споживача з 21.08.2012 року по 14.07.2016 року становив 0.00.

Отже, доданими документами доведено, що за кредитним договором б/н від 15.02.2010 року не підтверджено наявності боргу у відповідачки на заявлену в позовній заяві суму в розмірі 28496,06 грн.

Крім того, не вказано, що анкетами-заявами ОСОБА_1 продовжує дію укладеного в 2010 році кредитного договору, а не укладає нові договори.

Із виписки за рахунками, а також із розрахунку заборгованості видно, що в період з 31.05.2012 року по 19.04.2016 року ОСОБА_1 жодних операцій з банківськими картками не здійснювала, коштами позивача не користувалась, заборгованості не мала, в розрахунку у графі заборгованість вказано 0,00.

Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг у "ПриватБанку" не містять підпису відповідачки. Анкети-заяви не містять даних про умови кредитування, якими було би передбачено пролонгація першого договору через такий значний проміжок часу.

Отже, враховуючи принцип додержання меж апеляційного розгляду справи, враховуючи, що відповідачем не оскаржується судове рішення, а позивач оскаржує його в частині відмови у позові, то апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, застосувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), правильно вирішив справу в її оскаржуваній частині, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача заявленої банком заборгованості, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням вимог ст. 375 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

В іншій частині (щодо часткового задоволення позову) рішення суду ніким не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається і на предмет законності та обгрунтованості не перевіряється.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний тескт постанови складено 01 червня 2020 року.

Головуючий

Судді: