Справа № 618/162/19
Провадження № 2/618/14/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року

Дворічанський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Буніна Є. О.,

за участю секретаря судового засідання Фролова А. О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, третя особа - Дворічанська районна державна адміністрація Харківської області, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО» (далі - ПП СВФ «Агро»), третя особа - Дворічанська районна державна адміністрація Харківської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час реалізації своїх прав як власника земельної ділянки, а саме укладення договору оренди, їй стало відомо, що існує вже зареєстрований договір оренди земельної ділянки № 83 від 15.01.2014 з ПП СВФ «Агро». При цьому зазначила, що вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,9508 га, кадастровий номер :02:000:0119, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Таким чином, станом на теперішній час власником земельної ділянки є ОСОБА_1 . За життя ОСОБА_2 договір № 83 від 15.01.2014 з приватним підприємством сільськогосподарською виробничою фірмою «Агро» не укладала та відповідно не підписувала, її волевиявлення на укладення цього договору відсутнє, що свідчить про грубе порушення норм Закону України «Про оренду землі» та ЦК України. У зв`язку з цим позивачка, просить суд визнати договір оренди земельної ділянки площею 4,9508 га, кадастровий номер :02:000:0119, № 83 від 15.01.2014, укладений між ПП СВФ «Агро» та ОСОБА_2 , недійсним, витребувати з користування у ПП СВФ «Агро» вказану земельну ділянку на користь позивача, а також стягнути з відповідача всі понесені судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Парфенков І. С. у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути в його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ПП СВФ «Агро» в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій заперечує проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Представник третьої особи - завідувач сектору державної реєстрації Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області Горделян А. О. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

28 березня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він, заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 , зазначив, що твердження позивача про те, що ОСОБА_2 не підписувала договору оренди землі не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки в графі «Реквізити та підписи сторін» міститься підпис орендодавця - ОСОБА_2 . Окрім того, вказаний договір виконується сторонами вже понад 4 роки. Факт існування договірних відносин між сторонами підтверджується довідкою про нарахування та виплату орендної плати та іншими документами про отримання позивачем орендної плати. За цей час ні ОСОБА_2 , а ні ОСОБА_1 жодного разу не заявляли, що вона не підписувала договір оренди. Отримання ними щороку орендної плати за договором оренди землі також свідчить про те, що позивач знав про укладення вказаного договору.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 квітня 2016 року, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею ріллі 4,9508 га, кадастровий номер :02:000:0119, розташованої на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 484262, виданого на підставі розпорядження Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області від 7 листопада 2007 року № 397, є її донька ОСОБА_1 (а. с. 7).

15 січня 2014 року між приватним підприємством сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО» та від імені ОСОБА_2 укладено договір оренди землі № 83 відповідно до якого ОСОБА_2 надає, а ПП СВФ «Агро» приймає в строкове, на 10 років, платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 4,9508 га ріллі, кадастровий № :02:000:0119, яка знаходиться на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області (а. с. 33-34).

Відповідно до акта прийому - передачі об`єкта оренди від 15.01.2014, орендодавець ОСОБА_2 , з одного боку, та орендар - ПП СВФ «Агро», в особі генерального директора Роздимахи М. А. , з другого боку, орендодавець передає, а орендар приймає земельну ділянку площею 4,9508 га, кадастровий № :02:000:0119. Земельна ділянка передається в такому стані - придатна для сільськогосподарського використання (а. с. 39).

Згідно з актом визначення земельної ділянки в натурі від 15 січня 2014 року, орендодавець ОСОБА_2 , з одного боку, та орендар - ПП СВФ «Агро», в особі генерального директора Роздимахи М. А. , з другого боку, склали цей акт про визначення меж вказаних земельних ділянок загальною площею 4,9508 га, в тому числі ріллі - 4,9508 га, в натурі із земель власності, яка розташована на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області (а. с. 38).

Згідно з довідкою щодо нарахування та виплати орендної плати по договору оренди землі № 7 від 25.03.2019 у період з 2014 до 2015 року ОСОБА_2 , а у період з 2016 до 2018 року ОСОБА_1 виплачувалась орендна плата у натуральній та грошовій формах у повному обсязі (а. с. 48-49).

Відповідно до платіжного доручення № 10986 від 09 квітня 2015 року ПП СВФ «Агро» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5600,00 гривень.

Відповідно до платіжного доручення № 4942 від 07 вересня 2016 року ПП СВФ «Агро» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4600 грн 00 коп.

Відповідно до платіжного доручення № 7025 від 12 грудня 2016 року ПП СВФ «Агро» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 43 гривні 75 копійок.

Відповідно до платіжного доручення № 4268 від 31 серпня 2017 року ПП СВФ «Агро» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000,00 гривень.

Відповідно до відомості ПП СВФ «Агро» за 2016 р. ОСОБА_1 отримала 1 кг рису на суму 21 грн 00 коп. в рахунок оплати за оренду земельних паїв.

Відповідно до відомості ПП СВФ «Агро» за 2016 р. ОСОБА_1 отримала 5 л олії соняшникової на суму 150,00 гривень в рахунок оплати за оренду земельних паїв.

Відповідно до відомості ПП СВФ «Агро» за 2016 р. ОСОБА_1 отримала 4 кг макаронів на суму 150,00 гривень в рахунок оплати за оренду земельних паїв.

Відповідно до відомості ПП СВФ «Агро» за 2016 р. ОСОБА_1 отримала 10 кг гречки в рахунок оплати за оренду земельних паїв.

Відповідно до платіжного доручення № 3152 від 15 серпня 2018 року ПП СВФ «Агро» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10363 гривні 01 копійку.

Відповідно до платіжного доручення № 4517 від 29 жовтня 2019 року ПП СВФ «Агро» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2710 гривень 25 копійок.

У висновку судово-технічної експертизи документів № 12066/144 від 11 січня 2020 року по цивільній справі № 618/162/19 за позовом ОСОБА_1 до ПП СВФ «Агро», третя особа - Дворічанська районна державна адміністрація Харківської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, встановлено, що друковані тексти на першому та другому аркушах наданого на дослідження договору оренди землі № 83 від 15.01.2014, укладеному між ОСОБА_2 та ПП СВФ «Агро», виконані за допомогою різних пристроїв, а саме: текст на сторінках першого аркуша нанесений за допомогою лазерного принтеру або багатофункціонального пристрою в режимі « Принтер », текст на другому аркуші - за допомогою аналогового копіювального апарату. Друкований текст першого та другого аркушів договору виконані у різний час. У наданому на дослідження договорі проводилася заміна першого аркуша (а. с. 75-79).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 вищезазначеного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документу, в якому фіксуються права та обов`язки сторін. Підписи сторін є обов`язковим реквізитом договору, укладеного в письмовій формі, який відображає волевиявлення сторін на укладення такого договору. Дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі, сторони договору складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми.

Оскільки спірний договір оренди землі є підробленим, це свідчить про відсутність волевиявлення орендодавця на укладання з відповідачем спірного договору оренди, що суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Представник позивача зазначає підставою визнання вказаного договору недійсним відсутність волевиявлення позивача, оскільки відповідач самовільно змінив його умови, та замінив першу сторінку договору, яка початково містила інший зміст.

Дійсно, вказана обставина підтверджується висновком судово-технічної експертизи документів № 12066/144 від 11 січня 2020 року, в якій зазначено, що тексти на першому та другому аркушах договору надруковані у різний час, у наданому на дослідження договорі перший аркуш піддавався заміні.

На час розгляду справи встановити, який вигляд мав перший аркуш до його заміни, на момент підписання договору оренди земельної ділянки ОСОБА_2 та ПП СФВ «Агро», не представляється можливим, оскільки жодна із сторін до суду його не надала.

Підмінивши першу сторінку договору, в якому містяться не тільки істотні умови договору оренди землі, якими відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, а також орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а й дата його складання, суд приходить до висновку про відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_2 на укладення спірного договору на вказаних у ньому умовах.

Суд вважає, що заміна частини тексту договору без взаємної згоди сторін, вказує на порушення права позивача щодо вільного визначення умов договору і тим самим ставить під сумнів той факт, що волевиявлення ОСОБА_2 при укладенні договору було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Враховуючи, що спірний договір оренди землі № 83 від 15 січня 2014 року піддавався зміні і на даний час встановити, які саме початкові умови він містив неможливо, суд приходить до висновку, що підпис ОСОБА_2 , який стоїть в договорі на підтвердження погодження сторонами його умов, не може свідчити, що його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Таким чином, відповідно до положень ст. 203 ЦК України суд вважає, що є підстави для визнання даного договору недійсним.

Окрім того, дана позиція відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 479/1049/16-ц, провадження № 61-43242св18), де зазначено, що установивши під час розгляду справи факт відсутності волевиявлення орендодавця на укладення спірного договору оренди землі на умовах, що в ньому викладені, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання такого договору недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України та застосування наслідків його недійсності.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат, пов`язаних із проведенням судово-технічної експертизи документів в сумі 9420,00 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Вартість витрат на проведення судово-технічної експертизи документів № 12066/144 від 11.01.2020, проведеної судовим експертом ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса, становить 9420,00 гривень, та сплачена позивачем відповідно до квитанції № 0.0..1 від 05.08.2019, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи в розмірі 9420,00 гривень.

Відповідно ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що орендодавець ОСОБА_2 , а після її смерті - спадкоємиця ОСОБА_1 , за договором оренди отримували орендну плату від відповідача і не відмовлялися від неї, що свідчить про існування договорів фактично та юридично (була проведена державна реєстрація договорів оренди відповідно до закону), оскільки до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину, так як ОСОБА_2 у цих відносинах нікого не уповноважувала на підписання (укладення) договору оренди землі від його імені, а реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Крім того, суд не враховує доводи відповідача з приводу пропуску позивачем строку позовної давності, наведені у заяві, яка надійшла до суду 05 березня 2020 року.

Під час судового розгляду даної справи представником позивача були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги.

Представником відповідача, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються.

За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, а представник відповідача, як на підставу своїх заперечень, приймаючи до уваги думку 3-ої особи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв'язку з чим суд стягує з відповідача 1536 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору на користь позивача.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, в зв'язку з чим суд стягує з відповідача 9420,00 (дев`ять тисяч чотириста двадцять) гривень витрат, пов`язаних із проведенням судово-технічної експертизи документів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 139, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до приватного підприємства Сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО», юридична адреса: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, просп. Гвардійський, буд. 10-Б, офіс 2, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, третя особа - Дворічанська районна державна адміністрація Харківської області, юридична адреса: Харківська область, Дворічанський район, смт Дворічна, вул. Слобожанська, буд. 8 - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі № 83 від 15 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та приватним підприємством сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО», відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,9508 га, яка розташована на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області, кадастровий номер :02:000:0119.

Зобов`язати приватне підприємство сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,9508 га, кадастровий номер :02:000:0119.

Стягнути з приватного підприємства сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО», юридична адреса: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, просп. Гвардійський, буд. 10-Б, офіс 2, , на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1536 (однієї тисячі п`ятисот тридцяти шести) гривень 80 (вісімдесяти) копійок та суму витрат, пов`язаних із проведенням судово-технічної експертизи документів у розмірі 9 420 (дев`ять тисяч чотириста двадцять) гривень, всього суму в розмірі 10 956 (десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 березня 2020 року.

Суддя Є. О. Бунін