Справа № 626/2450/14-ц
Провадження № 2-п/626/1/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року

Красноградський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Рибальченко І.Г.,

за участі секретаря Деревінської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді заяву про перегляд заочного рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27.01.2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2015 року Красноградським районним судом Харківської області було винесено заочне рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

16.07.2018 року представник відповідача Гамелуша М.М. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що наявність судового рішення Красноградського районного суду Харківської області від 23.12.2011 по справі №2021/2-436/11 за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стосується предмета спору і має істотне значення для правильного вирішення справи та розрахунку заборгованості. Крім того, в клопотанні від 16.07.2018 року просив поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 27.01.2015 року.

В заяві про перегляд заочного рішення містяться посилання на те, що рішення було ухвалено без участі та врахування позиції відповідача. Відповідач не отримував повістки про виклик до суду, а відтак не був повідомлений належним чином. Рішення є передчасним та потребує перегляду із врахуванням позиції відповідача, з цих підстав просить заочне рішення від 27.01.2015 року скасувати.

В судовому засіданні відповідач ( заявник ) підтримав заяву, просив поновити йому строк на подання заяви та задовольнити її, просив вимоги заяви задовольнити та скасувати заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2015 року. Представник позивача АТ "Державний ощадний банк України" заперечувала проти задоволення заяви, про що вказала в наданих до суду письмових запереченнях.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, вважає заяву про перегляд заочного рішення такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст.287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Головуючий відкриває судове засідання і з`ясовує, хто з учасників справи з`явився, встановлює їх особу, перевіряє повноваження представників, після чого повідомляє зміст заяви і з`ясовує думку сторін та інших учасників справи щодо вимог про перегляд заочного рішення. У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не брав участі в розгляді справи, але був належним чином повідомлений та неодноразово викликався в судове засідання Красноградського районного суду Харківської області (т.1 а.с. 20, 25, 26). Поважні причини неявки до суду зазначені не були , відзив ОСОБА_1 не подав.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України , заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2015 року ОСОБА_1 отримав заочне рішення від 27.01.2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. ( т.1 а.с.36 ).

Ухвалою Красноградського районного суду від 23.10.2017 заяву представника відповідача від 14.09.2017 року про перегляд заочного рішення суду від 27.01.2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором була залишена без розгляду. 16.07.2018 року представник відповідача повторно подав до суду заяву про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому суд звертає увагу на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Згідно ч. 3 ст. 127 ЦПК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії" заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі "Тойшлер проти Німеччини" (Тeuschler v. Germany).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Також, необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12 липня 2007 року).

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою. Норми, які регулюють строки подачі заяв, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У п. 47 рішення у справі "Устименко проти України" суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

У випадку пропуску процесуального строку підставами для поновлення є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Також, необхідно зазначити, що ОСОБА_1 було відомо про ухвалене рішення від 27.01.2015 року, відповідач викликався в судові засідання Красноградського районного суду Харківської області (т.1 а.с. 20, 25, 26), ним було отримане заочне рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. ( т.1 а.с.36 ).

Таким чином, твердження про те, що відповідачу не було відомо про розгляд справи, про ухвалення заочного рішення 27.01.2015 року, і про те, що він не отримував заочного рішення суду спростовуються матеріалами справи

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 та 8 ст. 127 ЦПК про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Оскільки главою 11 ЦПК України не врегульовано наслідки, які настають в результаті пропуску процесуального строку, встановленого для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд керується положеннями частини 2 статті 126 ЦПК України, за якими документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд враховує вимоги ст.13 ЦПК України де вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Тому, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишити заяву відповідача про перегляд заочного рішення без розгляду.

Керуючись ст. 126, 127, 284, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27.01.2015 року.

Заяву про перегляд заочного рішення суду від 27.01.2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області.

Суддя: