Справа № 584/1418/19
Провадження № 2/584/56/20
РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2020 Путивльський районний суд Сумської області:

у складі: головуючого - судді Данік Я.І.,

за участі: секретаря Худайкулової О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Каліон А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського споживчого кооперативу «Ярославна» про визнання договору оренди землі надійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ССК «Ярославна», який обґрунтовує тим, що він є власником земельної ділянки «рілля», площею 1,9048 га, кадастровий номер :05:001:0120, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, яка як йому стало відомо, на підставі договору оренди землі від 8 січня 2008 року перебуває в оренді у ССК «Ярославна» строком на 20 років.

Оскільки у 2019 році він уклав договір оренди землі з ОСОБА_3 , який було зареєстровано 22 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно, на підставі якого земельна ділянка «рілля», площею 1,9048 га, кадастровий номер :05:001:0120 була передана в оренду ОСОБА_3 , договору оренди землі від 8 січня 2008 року з ССК «Ярославна» він не укладав, однак відповідач користується належною йому земельною ділянкою, позивач просить визнати недійсним договір оренди землі від 8 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ССК «Ярославна».

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому позов не визнав, зазначив, що у 2008 році позивач самостійно надав їм копії паспорту громадянина України, ідентифікаційний код та державний акт на право приватної власності на землю, на підставі яких 8 січня 2008 року було укладено договір оренди землі між ОСОБА_1 та ССК «Ярославна», який в подальшому було зареєстровано Путивльським реєстраційним відділом Сумської регіональної філії ДП ЦДЗКА, про що у державному реєстрі земель було вчинено запис від 9 січня 2008 року №48. Крім того, позивач постійно отримував орендну плату, що підтверджується доданою о відзиву довідкою. Також представник позивача просить застосувати позовну давність (а.с.14-15).

Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позов підтримав та зазначив, що між ОСОБА_1 та ССК «Ярославна» дійсно була домовленість про передачу в оренду земельної ділянки на 10 років, однак договору оренди землі він не підписував та не знав про нього, у зв`язку з чим у 2019 році він уклав договір оренди належної йому земельної ділянки з ОСОБА_3 . Щодо строків позовної давності, то представник позивача зазначив, що про існування договору оренди землі укладеного між ОСОБА_1 та ССК «Ярославна», позивач дізнався лише у 2019 році, лише після звернення ССК «Ярославна» до суду про визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Крім того просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

Суд, заслухавши позивача та його представника, які позов підтримали, представника відповідача, яка позов не визнала в повному обсязі, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №024755 від 15 грудня 1999 року, виданого на підставі 7 сесії 23 скликання Новослобідської сільської Ради народних депутатів від 11 листопада 1999 року, є власником земельних ділянок, площами 1,905 га та 0,818 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.9).

Відповідно до договору оренди землі від 8 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ССК «Ярославна», який 9 січня 2008 року зареєстрований Путивльським реєстраційним відділом Сумської регіональної філії ДП ЦДЗКА, про що у державному реєстрі земель було вчинено запис №48, ССК «Ярославна» надано в оренду земельну ділянку загальною площею 1,095 га (кадастровий номер :05:001:0120) строком на 20 років, що розташована на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.94-95).

Згідно з актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 8 січня 2008 року та актом приймання-передачі земельної ділянки, що надається в оренду від 16 січня 2008 року, були визначені межі земельної ділянки, що розташована на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області і належать ОСОБА_1 та проведена передача в оренду земельної ділянки площею 1,905 га на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області ССК «Ярославна» (а.с.31,32).

Відповідно до бухгалтерської довідки №533 від 25 вересня 2019 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на підставі договору оренди землі від 8 січня 2008 року нараховано 18856 грн. 02 коп., з яких утримано 3186 грн. 10 коп. ПДФО та 203 грн. 68 коп. військового збору, та фактично виплачено 15466 грн. 24 коп. (а.с.16).

Згідно з відомостями на виплату грошей за вересень 2016 року, жовтень 2017 року та вересень 2018 року ОСОБА_1 було виплачено 2399 грн. 16 коп., 3198 грн. 87 коп. та 4000 грн., про, що свідчать підписи останнього у вказаних відомостях (а.с.17-20,21-24,25-26).

Як пояснив сам ОСОБА_1 у судовому засіданні, у 2008 році він дійсно мав намір укласти договір оренди належної йому земельної ділянки з ССК «Ярославна», однак не зробив цього, оскільки виїхав на тимчасові роботи. Повернувшись у 2009 році, він бачив удома якийсь договір, однак, він особисто договору оренди земельної ділянки з ССК «Ярославна» не підписував. В подальшому він знав, що належна йому земельна ділянка перебуває в користуванні у позивача, отримував зерно в якості сплати орендної плати за земельну ділянку. З відповідними претензіями щодо договору оренди землі до ССК «Ярославна» він не звертався.

Відповідно до висновку експерта №1920/1921 від 27 січня 2020 року підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі від 8 січня 2008 року в розділі «Реквізити сторін», в графі «Орендодавець», в рядку «Орендодавець____», виконаний за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.57-67)

Відповідно до договору оренди землі від 18 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , останньому передано в оренду земельну ділянку загальною площею 1,9048 га, кадастровий номер :05:001:0120, строком на 20 років, що розташована на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.7-8).

Даний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 2 березня 2019 року (а.с.6).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті).

У ст.203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим

реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.14 закону «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 договору оренди землі не підписував, відповідно, істотних умов цього договору не погоджував, а отже - було відсутнє його волевиявлення на укладення спірного договору.

Разом з тим у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика палата ВС зазначила: «Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма

кореспондує чч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим ВП ВС констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Зважаючи на те, що спірний договір оренди землі є неукладеним, то у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним. Верховний Суд у постанові від 19 серпня 2020 року у справі №385/344/16-ц дійшов аналогічного висновку.

При цьому за наявності для того підстав позивач не позбавлена права заявити вимогу про усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки або скасування запису про державну реєстрацію речового права.

Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. постанову ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц, п.96).

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач спірний договір не підписував, то договір є неукладеним, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,263-265,280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського споживчого кооперативу «Ярославна» про визнання договору оренди землі надійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено в повному обсязі 30 листопада 2020 року.

Суддя Я.І.Данік