ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8063/20 Справа № 212/3260/20 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року, ухваленого суддею Борис О.Н. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області повний текст судового рішення складено 17 червня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ПрАТ «Суха Балка»), про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позову зазначив, що він з 05.09.2002 по 04.10.2019 працював на підприємстві відповідача підземним машиністом та бурильником шпурів шахти «Ювілейна».

Внаслідок праці у шкідливих умовах, він отримав професійні захворювання вібраційну хворобу та хронічне обструктивне захворювання легень (далі - ХОЗЛ).

Висновком МСЕК від 05.05.2020 позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у побуті у зв`язку із фізичним станом викликаним професійним захворюванням.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 309 995 грн., які просив суд стягнути з відповідача.

Також просив суд стягнути понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб та витрати на правничу допомогу в розмірі 919,37 грн. (дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 37 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судові витрати в розмірі 950,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач ПрАТ «Суха Балка», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду викладених у рішенні, обставинам справи, порушує питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що оскільки ПрАТ «Суха Балка» не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачу, суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду.

Звертає увагу на те, що позивач свідомо пропрацював в шкідливих умовах праці та усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки.

Також, скаржник вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим і явно завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача, адвокат Бузинарська Д.М., просить відмовити ПрАТ «Суха Балка» в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення місцевого суду без змін.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та його представника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Гарькавого А.Г., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 в період з 05.09.2002 по 04.10.2019 працював на підприємстві відповідача підземним машиністом та бурильником шпурів шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка». (а.с. 7-8)

18 лютого 2020 року Українським НДІ промислової медицині встановлений зв`язок захворювання ОСОБА_1 з умовами його праці та зроблений висновок про професійний характер захворювань - вібраційна хвороба та ХОЗЛ. (а.с. 23-24)

19 березня 2020 року на підприємстві ПрАТ «Суха Балка» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджений т.в.о.начальника головного управління Держпраці у Дніпропетровській області В.Є.Катченко. В п. 17 вказаного акту зазначено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених показників загальної вібрації та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Причиною виникнення професійного захворювання у п. 18 цього акту визнано: вібрацію загальну та пил переважно фіброгенної дії. (а.с. 15-22).

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА №078961 від 05.05.2020 позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 45% за вібраційною хворобою та 20% за ХОЗЛ з переоглядом та встановлено третю групу інвалідності. ( а.с. 13-14).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався нормами статей ст.ст.153, 173, 237-1, КЗпП, України, ст.ст.23, 1167 ЦК України й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини і відповідач є особою, яка повинна нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , оскільки професійні захворювання отримано ним при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами сторони відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди, стягнутої судом з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, при цьому, суд врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 65% та встановлення третьої групи інвалідності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, що позивач позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя та, виходячи із засад розумності і справедливості, визначив до стягнення компенсацію з відповідача на користь позивача в розмірі 95 000 грн., з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями на підприємстві ПрАТ «Суха Балка».

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: