КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/6304/19 Головуючий 1 інстанція -Марчук О.Л.
Провадження № 22-ц/824/2864/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 лютого 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Лівінського С.В., Березовенко Р.В.

за участю секретаря: Немудрої Ю. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу заапеляційними скаргами Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича від 26 вересня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовні 2019 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на постанову Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича від 26 вересня 2019 року.

Свої вимоги обґрунтував тим, щопостановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. від 26 вересня 2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 60170081 з виконання виконавчого листа № 2/296/2012, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 22 жовтня 2012 року.

Посилаючись на те, що приватний виконавець не врахував обставин закінчення встановленого законом строку пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання.

Просив скасувати зазначену постанову.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича від 26 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 60170081 з виконання виконавчого листа № 2/296/2012, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 22 жовтня 2012 року - скасовано

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича в дохід держави 1 921,00 гривень судових витрат.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, апелянт Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», звернувся з апеляційною скаргою у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року та постановити нову, якою відмовити в її задоволені в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду першої інстанції є хибними, зроблені без урахування дійсних обставин справи. Зазначає, що трьохрічний строк пред`явлення до виконання документа поширюється на виконавчі документи, які видані, як до, так і після набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 05 жовтня 2016 року, а тому після переривання строку пред`явлення виконаного документа до виконання строк пред`явлення його до виконання встановлюється з дня повернення та становить три роки.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, апелянт Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, звернувся з апеляційною скаргою у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року та постановити нову, якою відмовити в її задоволені в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду першої інстанції є хибними, зроблені без урахування дійсних обставин справи. Зазначає, що трьохрічний строк пред`явлення до виконання документа поширюється на виконавчі документи, які видані, як до, так і після набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 05 жовтня 2016 року, а тому після переривання строку пред`явлення виконаного документа до виконання строк пред`явлення його до виконання встановлюється з дня повернення та становить три роки.

Крім того, зазначив, що приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, у виконавчому провадженні № 60170081 діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/296/2012 від 22 жовтня 2012 року виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області відкрив правомірно та законно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що на дату видачі судом виконавчого листа № 2/296/2012 з примусового виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» кредитної заборгованості, діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Пункт 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV передбачав, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Також встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. від 26 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60170081 з виконання виконавчого листа № 2/296/2012, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 22 жовтня 2012 року.

Даний факт свідчить про те, що виконавчий лист № 2/296/2012 від 22 жовтня 2012 року пред`являвся для виконання.

Про строк пред`явлення вказаного виконавчого листа № 2/296/2012 від 22 жовтня 2012 року до виконання протягом року, також зазначено і у змісті самого виконавчого листа.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича від 26 вересня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа у даній справі, з урахуванням його переривання і поновлення, сплив 17 квітня 2019 року, та те, що оскаржувана постанова приватного виконавця винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, що стягувач подав приватному виконавцю до виконання вказаний виконавчий лист № 2/296/2012 від 22 жовтня 2012 року - 18 вересня 2019 року, який було отримано і зареєстровано приватним виконавцем 26 вересня 2019 року, про що свідчить відповідний штамп вхідної кореспонденції приватного виконавця за Вх. № 247.

З вищевикладеного вбачається, що, стягувач пропустив визначений Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIVстрок пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа № 2/296/2012 від 22 жовтня 2012 року.

Строк пред`явлення вказаного виконавчого листа № 2/296/2012 від 22 жовтня 2012 року до виконання протягом року, також зазначено і у змісті самого виконавчого листа.

Як наслідок, постанова приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. від 26 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60170081 з виконання виконавчого листа № 2/296/2012 від 22 жовтня 2012 року - є неправомірною, оскільки винесена з порушенням вимог статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Колегія суддів, бере до уваги висновки Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2018 року по справі № 758/10233/13-ц (провадження № 61-47261ск18).

Пунктом 1 частини четвертою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частина п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином, вимоги статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (на який посилаються стягувач і приватний виконавець) про переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та встановлення строку пред`явлення такого документа до виконання після переривання - з дня його повернення, повністю узгоджуються, кореспондуються та відповідають вимогам статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (у редакції, що діяла станом на дату видачу виконавчого листа № 2/296/2012), щодо переривання і поновлення строку пред`явлення даного виконавчого документа до виконання.

Доводи апеляційних скарг, апелянтів, щодо врегулювання питання строку пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа № 2/296/2012 від 22 жовтня 2012 року, нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказаний закон набрав чинності після дати видачі виконавчого листа № 2/296/2012.

Тобто, строк пред`явлення виконавчого листа у даній справі, з урахуванням його переривання і поновлення, сплив 17 квітня 2019 року.

Колегія суддів вважає, що при розгляді вказаної скарги суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича від 26 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 60170081 з виконання виконавчого листа № 2/296/2012, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 22 жовтня 2012 року, так, як оскаржувана постанова приватного виконавця винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, порушує права боржника щодо належного здійснення виконавчого провадження.

Крім того, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ЕТБ N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування постановленої ухвали суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: С.В. Лівінський

Р.В. Березовенко