ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» березня 2020 року

м. Харків

справа 644/2515/19-ц

провадження № 22ц/818/1667/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 січня 2020 року в складі судді Саркісян О.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненні пені за прострочення сплати аліментів.

Вказав, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року стягнуто з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 43 559,31 грн. Рішення набрало законної сили.

Зазначив, що він перебуває у складному фінансовому становищі. Його заробітна плата складає 3359,27 грн на місяць, а також він підробляє, але його доходів не вистачає для виконання рішення суду.

Вказав, що має заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом від 25 вересня 2008 року №2-1874/08 за період з травня 2008 року по вересень 2018 року у розмірі 54 449,14 грн, яку регулярно сплачує. Зокрема, з липня по грудень 2019 року сплатив 15 250,00 грн.

Крім того, він має на утриманні ще одну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначив, що з 28 листопада 2019 року по 04 грудня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласна клінічна лікарня», на що витрачено значні кошти.

Просив розстрочити виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 43 559,31 грн на один рік рівними частинами.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 січня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву про розстрочення виконання рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі та як доводи апеляційної скарги виклав вимоги заяви про розстрочку виконання рішення суду.

Вказав, що його дохід не дає йому можливості виконати рішення суду одним платежем, оскільки він має заборгованість зі сплати аліментів, яку регулярно сплачує, а також має на утриманні ще одну дитину; що після проведення оперативного втручання йому протягом трьох місяців заборонено важні фізичні навантаження, і це негативно відобразилось на його праці та можливості додаткового заробітку; що він не має у власності майна, на яке може бути звернуто стягнення; що він має намір добровільно виплачувати суму заборгованості, однак у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та станом здоров`я не має можливості виконати рішення суду у короткий строк у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що підстави для розстрочення виконання ОСОБА_2 рішення суду про стягнення з нього пені за несплату аліментів відсутні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 червня 2008 року і до її повноліття.

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист №2-1874/08 від 25 вересня 2008 року, який знаходиться на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова.

У зв`язку з неналежним виконанням рішення суду у ОСОБА_2 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка за період з травня 2009 року по вересень 2018 року склала 54 449,14 грн.

ОСОБА_2 погашає заборгованість зі сплати аліментів перед ОСОБА_1 . Зокрема, 02 липня 2019 року ним сплачено 1050,00 грн, 26 липня 2019 року - 1050,00 грн, 28 серпня 2019 року 1050,00 грн, 02 жовтня 2019 року 1050,00 грн, 22 листопада 2019 року 10 000,00 грн, 09 грудня 2019 року 1050,00 грн, що підтверджується наданими ним копіями квитанцій (а. с. 5-8).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2009 року по вересень 2018 року в розмірі 43 559,31 грн та судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн. З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що судом враховано сімейний та матеріальний стан ОСОБА_2 , у зв`язку з чим зменшено розмір неустойки з 54 449,14 грн до 43 559,31 грн, тобто на 20%. Рішення є чинним (а. с. 19-24).

Як вбачається з довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 від 23 вересня 2019 року № 1/23, ОСОБА_2 працює у нього з 10 червня 2019 року за основним місцем роботи та займає посаду водія. За червень 2019 року йому нараховано заробітну плату у розмірі 3013,84 грн та сплачено 2426,14 грн, у липні 2019 року та серпні 2019 року нараховано по 4173,01 грн та сплачено по 3359,27 грн щомісячно, а загалом за червень-серпень 2019 року нараховано 11 359,86 грн та сплачено з урахуванням податків 9 144,68 грн (а. с. 3).

ОСОБА_2 має ще одну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9.19345 від 04 грудня 2019 року вбачається, що з 28 листопада 2019 року по 04 грудня 2019 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» з діагнозом: ЖКХ І ст. хронічний рецидивуючий холецистит, сечокислий діатез. 28 листопада 2019 року йому проведено операцію лапароскопічна холецистектомія, дренування черевної порожнини. Хворому рекомендовано обмеження фізичного навантаження. Крім того, у вказаній виписці зазначено, що ОСОБА_2 не працює. (а. с. 9).

На підтвердження вартості лікування ОСОБА_2 надано копії накладних фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 без дати та номеру, з яких вбачається, що ним придбано медичні препарати на суму 873,50 грн та 705,00 грн (а. с. 10). Також, ОСОБА_2 надано копії чеків на придбання медичних препаратів на суму 1002,00 грн від 28 листопада 2019 року, на суму 1047,74 грн від 29 листопада 2019 року, на суму 117,90 грн від 30 листопада 2019 року, на суму 153,30 грн від 01 грудня 2019 року (а. с. 10-12).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається з частин 1, 3, 4 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що, крім пені за прострочення сплати аліментів, він сплачує ще заборгованість по аліментам, яка утворилася не з його вини, а у зв`язку з його неузгодженістю з працівниками виконавчої служби під час виконання судового рішення. Проте, конкретно, в чому вона виразилася, ОСОБА_2 не зазначив. Судове рішення щодо розміру пені за прострочення сплати аліментів він не оскаржував та був згоден з ним.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснила, що на сьогодні їх спільній дочці вже виповнилось 18 років. Дійсно, ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам та не сплачує пеню за прострочення сплати аліментів. Зазначила, що він їй пропонував сплатити 40000,00 грн в рахунок погашення заборгованості по аліментам, що підтверджує, що його майновий стан не погіршився, тому вважала, що ОСОБА_2 має матеріальну можливість погасити пеню за прострочення сплати аліментів та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

З аналізу встановлених у справі обставин, наданих ОСОБА_2 документів, та пояснень ОСОБА_2 та його представника судова колегія не вбачає підстав та доцільності розстрочення виконання рішення суду про стягнення пені за несплату аліментів, оскільки ним не надано доказів щодо наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Посилання ОСОБА_2 на недостатній розмір заробітної плати для виконання рішення суду судова колегія відхиляє, оскільки матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_2 , за червень 2019 року йому нараховано заробітну плату у розмірі 3013,84 грн та сплачено 2426,14 грн, у липні 2019 року та серпні 2019 року нараховано по 4173,01 грн та сплачено по 3359,27 грн щомісячно.

Враховуючи, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума пені у розмірі 43 559,31 грн, у разі розстрочення цієї суми на рік він повинен був би сплачувати по 3629, 94 грн (43 559,31 / 12) на місяць, що все одно перевищує суму його заробітної плати, яку він отримує після утримання податків та зборів. За таких умов, розмір його заробітної плати не може мати вирішального значення при розгляді питання про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду. Відомостей щодо розміру інших доходів ОСОБА_2 , окрім заробітної плати за основним місцем роботи, до суду не надано. При цьому, він сам зазначає та цей факт підтверджує відповідачка, що підробляє у вільний від роботи час. Проте, до суду апеляційної інстанції доказів щодо розміру цих доходів він не надав. Отже, судова колегія не може прийняти його посилання на недостатність доходів як підставу для розстрочення виконання рішення суду.

Доводи ОСОБА_2 , що він має заборгованість зі сплати аліментів, яку регулярно сплачує, також не є підставою для розстрочення виконання рішення про стягнення пені за несплату аліментів, яка й нарахована саме у зв`язку з неналежним виконанням рішення суду про стягнення аліментів та утворенням заборгованості з їх сплати.

Наявність у ОСОБА_2 ще однієї дитини також сама по собі не свідчить про існування обставин, які б унеможливлювали виконання ним рішення суду.

Крім того, вищезазначені обставини щодо його майнового та сімейного стану враховані судом при визначенні розміру неустойки за несплату аліментів, який у зв`язку з цим зменшено на 20%. Судове рішення він не оскаржував.

Твердження ОСОБА_2 , що після проведення оперативного втручання йому протягом трьох місяців заборонено важкі фізичні навантаження, що негативно відобразилось на його праці та можливості додаткового заробітку, судова колегія не приймає, оскільки зазначені обставини не свідчать про наявність у нього тяжкої хвороби, та ним не надано доказів щодо неможливості працювати у зв`язку зі станом здоров`я, лікарняних листків тощо.

Доводи ОСОБА_2 , що у нього немає у власності майна, на яке може бути звернено стягнення; що він має намір добровільно виплачувати суму заборгованості, однак у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та станом здоров`я не має можливості виконати рішення суду у короткий строк у повному обсязі, є безпідставними, оскільки у разі відсутності в нього коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, рішення суду може бути виконано шляхом звернення стягнення на його заробітну плату, оскільки він офіційно працевлаштований.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що із заяви ОСОБА_2 не вбачається наявності обставин, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим, а тому обґрунтовано відмовив у її задоволенні.

Таким чином, оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 04 березня 2020 року.