Ухвала

02 березня 2020 року

м. Київ

справа № 199/5181/17

провадження № 61-3119ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз»), товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що у травні 2017 року він отримав акт порушення № 310/К від 25 квітня 2017 року, складеного працівниками ПАТ «Дніпрогаз» щодо порушення позивачем абзацу 7 пункт 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року. Акт про порушення полягає у відмові позивача разом з іншими мешканцями будинку у встановленні лічильника газу за рахунок оператора газорозподільної мережі в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 . Так, у зверненні позивача разом з іншими мешканцями будинку до ПАТ «Дніпрогаз» зазначалося, що вони просять встановити індивідуальні лічильники газу в кожну квартиру, а не загальнобудинковий лічильник, проте отримали відмову у встановленні індивідуальних лічильників газу за рахунок оператора газорозподільної мережі, оскільки кошти на індивідуальне встановлення відсутні. Позивач вважає, що вказаний вище акт складений з порушенням вимог закону, оскільки у ньому не вказано про порушення, які допустив позивач. Крім того, акт про порушення складається на місці виявлення порушення в присутності споживача, на території чи об`єкті якого сталося порушення за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами, один примірник якого залишається у споживача. У разі відмови споживача від підписання акту про порушення він є дійсним, якщо його підписали більше одного представника газорозподільної мережі та відмова споживача від підписання засвідчується відеозйомкою; його підписав представник газорозподільної мережі та одна не заінтересована особа (представник власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення або органу місцевого самоврядування). Позивач вказує, що акт про порушення щодо відмови побутового споживача в доступі до власного об`єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник газорозподільної мережі та одна не заінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення) за умови посвідчення цих осіб. Оспорюваний акт був складений з порушенням глав 2, 3, 5 розділу ХI Кодексу газорозподільних систем.

З урахуванням уточнень позивач просив визнати протиправними (незаконними) дії ТОВ «Дніпрогаз» щодо складання акту про порушення № 310/К від 25 квітня 2017 року відносно ОСОБА_1 та вказаний акт; рішення комісії щодо ПАТ «Дніпрогаз», яким задоволено акт про порушення № 310/К від 25 квітня 2017 року відносно ОСОБА_1 ; визнати протиправними дії ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо застосування до ОСОБА_1 фактичного споживання природного газу за граничними об`ємами споживання - 9,8 куб. м замість 4,4 куб. м газу, відповідно з додатком 15 Кодексу газорозподільних систем; визнати борг у сумі 168,68 грн ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у зв`язку з оплатою ОСОБА_1 та стягнути моральну шкоду у сумі 12 800,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними дії ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо застосування до ОСОБА_1 фактичного споживання природного газу з граничними об`ємами споживання - 9,8 куб. м замість 4,4 куб. м природного газу відповідно з додатком 15 Кодексу газорозподільних систем. Стягнуто з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпрогаз» про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди залишено без задоволення.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року виправлено описку в мотивувальній частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року, шляхом зазначення в мотивувальній частині рішення: «Суд вважає, що з ТОВ «Дніпропетровськгаз» на користь ОСОБА_1 слід також стягнути моральну шкоду у розмірі 500,00 грн, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково», виключивши з мотивувальної частині рішення суду текст: «Оскільки позивач не зазначив, в чому полягає завдання йому моральної шкоди та з чого він виходив, визначаючи її розмір, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди слід залишити без задоволення».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» задоволено.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року, невід`ємною частиною якого є додаткове рішення та ухвала про описку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року, в частині стягнення з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 500 грн та визнання незаконними дій ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо застосування до ОСОБА_1 фактичного споживання природного газу з граничними об`ємами споживання - 9,8 куб. м замість 4,4 куб. м природного газу відповідно з додатком 15 Кодексу газорозподільних систем - скасовано та відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі, поданій 13 лютого 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Згідно частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Предметом спору у даній справі є захист прав ОСОБА_1 , як споживача послуг з газопостачання та відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 800 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*250=525 500).

Отже, зазначена справа у частині ціни позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та у частині визнання протиправними (незаконними) дій ТОВ «Дніпрогаз» щодо складання акту про порушення № 310/К від 25 квітня 2017 року відносно ОСОБА_1 та вказаного акту; рішення комісії щодо ПАТ «Дніпрогаз», яким задоволено акт про порушення № 310/К від 25 квітня 2017 року відносно ОСОБА_1 ; визнання протиправними дій ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо застосування до ОСОБА_1 фактичного споживання природного газу за граничними об`ємами споживання - 9,8 куб. м замість 4,4 куб. м газу, відповідно з додатком 15 Кодексу газорозподільних систем є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Заявник у касаційній скарзі вказує, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Проте, посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями і, відповідно, не свідчить, що справа становить значний суспільний інтерес та касаційна скарга стосується питань права, що мають фундаментальне значення для єдиної правозастосовчої практики.

Водночас, заявник в касаційній скарзі зазначає, що оскаржувані рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17, що на думку заявника, свідчить про неоднакове застосування норм матеріального права судами та про формування різної правозастосовчої практики.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Як вбачається з інформації розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскаржувані в касаційному порядку судові рішення, з урахуванням позовних вимог та конкретних обставин даної справи, не суперечать правовим висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню;

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко