КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3934/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ про захист прав споживача шляхом подачі скарги на бездіяльність державного виконавця,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року,

встановив:

у червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним невиконання відповідачем рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року та зобов`язати відповідача виконати зазначене рішення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року позовну заяву було повернуто.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що на виконанні у відповідача перебуває виконавчий лист, виданий на підставі рішення Печерського районного суду м.Києва від 01 жовтня 2015 року, яким було задоволено його позовні вимоги та стягнуто з ПАТ «КБ Фінансова Ініціатива» на його користь грошові кошти. Зазначав, що у квітні 2019 року він звернувся до відповідача із запитом про проведені виконавчі дії, однак станом на день звернення до суду з позовом відповіді отримано не було, рішення суду не виконано, у зв`язку з чим він просив суд визнати незаконним невиконання відповідачем судового рішення та зобов`язати відповідача його виконати.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 26 червня 2019 року позовну заяву було залишено без руху для уточнення змісту позовних вимог.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року позовну заяву було повернуто.

Вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично звернувся до суду зі скаргою на дії державної виконавчої служби в ході виконання судового рішення, тоді як зазначив, що звертається з позовною заявою про захист прав споживачів, недоліки позовної заяви усунуті не були, а тому позовна заява підлягає поверненню. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що 25 липня 2019 року ним було подано до суду заяву про усунення недоліків та надано позовну заяву у новій редакції. Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 19 червня 2019 року. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 26 червня 2019 року позовну заяву було залишено без руху.

28 серпня 2019 року позивачем до суду було подано заяву, у якій він посилався на те, що недоліки, встановлені ухвалою судді, були усунуті ним шляхом подання нової редакції позовної заяви від 25 липня 2019 року. Разом з тим, матеріали справи вказаної заяви не містять.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою позивачем було надано до суду копію заяви про усунення недоліків позовної заяви від 25 липня 2019 року, про яку він зазначав у своїй заяві до суду першої інстанції, а також докази направлення її на адресу суду першої інстанції.

З вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 подав нову редакцію позовної заяви, у якій вказував, що він звертається до суду з позовом про захист прав споживачів шляхом подання скарги на дії державного виконавця.

Положеннями ст. 447 ЦПК України визначено, що якщо сторона виконавчого провадження вважає, що дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права чи свободи, вона має право звернутися до суду із скаргою.

За змістом ст. 451 ЦПК України суд в порядку контролю за виконанням судових рішень має право визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) або відмовити у задоволенні скарги.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 фактично звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державної виконавчої служби в ході здійснення виконавчого провадження, яка не може бути розглянута судом в позовному провадженні.

Слід звернути увагу також на те, що позивачем не наведено обставин, за яких між ним та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». ОСОБА_1 при зверненні до суду з новою редакцією позовної заяви вказував, що він є стягувачем, тоді як Печерський районним відділ державної виконавчої служби вказував відповідачем.

Враховуючи викладене, підстави вважати, що недоліки позовної заяви, встановлені ухвалою суду, були усунуті позивачем ОСОБА_1 - відсутні.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини виходить із того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи зміст позовних вимог ОСОБА_1 , повернення позовної заяви не обмежує його права на оскарження дій державного виконавця в порядку статей 447-453 ЦПК України та не суперечить висновку Європейського суду з прав людини, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді