Дата документу 02.03.2020
Справа № 334/1021/20
Провадження № 2-н/334/47/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Козлова Н.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач» про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 19960,35 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8947,39 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Так, заявником, всупереч положенням п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, не додано до заяви належним чином оформленого документу на підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а додано лише копію розрахункового листа за грудень 2019 р., яка належним чином не засвідчена.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», в структуру заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Як визначено у ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заява ОСОБА_1 містить дві майнові вимоги щодо стягнення з боржника на користь заявника нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 19960,35 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8947,39 гривень.

Отже, компенсація середнього заробітку за час затримки розрахунку не є видом відповідальності роботодавця за порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку має бути оплачена судовим збором.

Крім того, постановою Верховного суду України від 30.11.2016 року 2016 у справі № 6-1121цс16 визначено, що починаючи з 01.09.2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають з трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Також, згідно постанови Великої палати Верховного суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Відповідно до п. 4 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про видачу судового наказу судовий збір сплачується в розмірі 0,1 відсоток прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, заявник повинен подати до суду документ про сплату судового збору за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку та додати до заяви належним чином оформлений документ на підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 167 ЦПК України, за результатами заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Зазначені обставини свідчать про те, що існує підстава для відмови у видачі судового наказу, заява подана з порушенням вимог ст. 163 УПК України, таким чином відповідно до ст.165 ЦПК України у видачі судового наказу повинно бути відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач» про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою у наказному провадженні після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається у строки та у порядку, передбачені ст. 354 ЦПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду через Ленінський районний суду м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 02 березня 2020 року.

Суддя Н.Ю.Козлова