Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2284/19

номер провадження 2/695/300/20

04 березня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.;

за участю:

секретаря - Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, індексу інфляції та відсотків від простроченої суми, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, індексу інфляції та відсотків від простроченої суми.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.03.2018 року між ним та відповідачем по справі був укладений договір позики відповідно до умов якого відповідач отримала від позивача 11000 грн. під 37% річних та зобов`язувалася повернути вказану суму коштів, а також проценти за користування ними до 06.09.2019 року.

На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач видав позивачу розписку, яка посвідчує отримання ОСОБА_2 вказаної суми коштів.

Позивач наполягає, що відповідач суму коштів та умови вказаного договору не виконує, кошти не повертає, а тому у неї утворилася заборгованість, яку позивач визначає у розмірі 23011 грн..

Оскільки відповідач від сплати суми боргу ухиляється та вимоги позивача ігнорує, позивач вважає свої права порушеними, а тому звернувся до суду із вказаним позовом.

Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 02.08.2019 року.

Ухвалою суду, яка була направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов.

Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотання про розгляд справи за участю сторін до суду не направив.

Однак ОСОБА_2 надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги, суму боргу, яка розрахована позивачем, визнала повністю та просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступних обставин.

Як вбачається зі змісту умов договору від 06.03.2018 року позивач та відповідач домовились, що позивач передає, а відповідач приймає в борг одинадцять тисяч гривень, які зобов`язується повернути до 06.09.2019 року.

Окрім того відповідач зобов`язувалася сплатити позивачу проценти за користування позикою у розмірі 37% річних.

На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач видав позивачу розписку, яка посвідчує отримання ОСОБА_2 вказаної суми коштів.

Суд зважає, що відповідач проти вказаних вимог не заперечує та позов визнала повністю, а тому керуючись нормами ст. 82 ЦПК України вказані обставини додатковому доказуванню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Разом із тим позивач наполягає, що відповідач взявши кошти в борг зобов`язувався їх повернути у строки визначені домовленістю між ними, а отже взяв на себе зобов`язання по повернення коштів у певні строки, однак своє зобов`язання не виконав, кошти не повернув та ухиляється від їх повернення продовжуючи при цьому користуватися коштами позивача.

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідач не надав, хоча мав таку можливість.

Більше того, відповідач вказані обставини визнала та не заперечувала проти суми розрахунку заборгованості, яку склав позивач.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином відповідач не заперечує та не спростовує того, що вона взяла на себе відповідні зобов`язання з усіма відповідними правовими наслідками в тому числі і стосовно не виконання умов договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач був повідомлений про необхідність повернення коштів у повному обсязі про що вона сама зазначала у вказаному договорі та розписці.

Про те відповідач свої зобов`язання не виконала, вказані вимоги проігнорувала та кошти в обумовлений сторонами строк позивачу не повернула.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зважає, що відповідач по справі проти вказаного позивачем розрахунку суми заборгованості не заперечував та своїх доводів проти порядку його здійснення не надав.

Нормами ст. 12 та 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, враховуючи позиції сторін по справі, суд, дослідивши розрахунок інфляційних витрат наданих позивачем погоджується, що із відповідача по справі необхідно стягнути розмір заборгованості, яка в повній сумі складає 23011.0 грн.

Суд також вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягти судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., що буде відповідати вимогам ст. 141 ЦПК України.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 526,

ст., ст. 611, 625 ЦК України ст. 10, 141,

ст., ст. 264, 265, 274 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, індексу інфляції та відсотків від простроченої суми - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 23011.0 (двадцять три тисячі одинадцять) гривень, в порядку відшкодування заборгованості за договором позики від 06.03.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп., який зарахувати на рахунок Отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Номер рахунку: UА0026001; Код класифікаціїї доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.