КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №2-737/2011
У Х В А Л А

07 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Поліщук Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про заміну сторони у виконавчому провадженні та поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором споживчого кредиту, процентів нарахованих за користуванням кредиту та пені,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року заяву ПАТ "Дельта Банк" задоволено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 05 жовтня 2020 року подано апеляційну скаргу, яка підписана 01 жовтня 2020 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року визнано неповажними зазначені скаржником причини пропуску строку подання апеляційної скарги та запропоновано зазначити інші, у зв`язку із чим апеляційна скарга залишена без руху.

На виконання ухвали суду скаржник подала заяву про поновлення строку на оскарження ухвали.

Зі змісту обставин, на які в сукупності посилалась скаржник щодо причин пропуску строку подання апеляційної скарги, убачається, що вона не була обізнана про розгляд заяви, оскаржувану ухвалу отримала 23 вересня 2020 року. При цьому в лютому 2020 року на адресу її батьків надійшов лист з банку про продаж боргу, розмір якого був вказаний у великих розмірах. 13 березня 2020 року ознайомилась із справою з метою з`ясування інформації про розмір боргу, але з самою ухвалою не знайомилась, оскільки мета була іншою і вона не володіє юридичними знаннями для того, щоб знати про необхідність приділення уваги певним процесуальним документам. Далі вказує, що у зв`язку із запровадженням у березні 2020 року карантинних заходів та з метою огородження дітей від впливу небезпечної інфекції виїхали у м.Нікополь до батьків чоловіка, які володіють приватним будинком, де і залишались до кінця серпня 2020 року. Після повернення до неї зателефонували з колекторської компанії, у зв`язку із чим вона звернулась до юриста, а останній після ознайомлення із судовими інтернет-ресурсами вказав на необхідність отримання ухвали від 01 серпня 2017 року. Також надала докази з медичного закладу про перебування в період з 25 вересня 2020 року по 05 жовтня 2020 року на самоізоляції у зв`язку із ГРВІ.

Судом установлено наступне.

З матеріалів справи убачається, що листування із скаржником в провадженні по заяві здійснювалось за адресою: АДРЕСА_1 . Така адреса була вказана у договорі про надання кредиту, позовній заяві, та згідно даних копії паспорту скаржника (а.с.69) була місцем реєстрації проживання до 06 жовтня 2009 року.

З 26 листопада 2009 року зареєстрованим місцем проживання скаржника є квартира АДРЕСА_2 . Така адреса була вказана скаржником у заяві про перегляд заочного рішення від 24 січня 2011 року, отже є адресою, яка мала б використовуватися судом для листування із ОСОБА_1 .

Поряд з цим, при здійснені провадження за заявою про заміну сторони листування з ОСОБА_1 здійснювалось за першою адресою, судові відправлення повертались без вручення.

Зазначене вказує на те, що скаржник не була обізнана про розгляд заяви та про постановлення ухвали.

Окрім того, суд враховує таке.

15 грудня 2018 року набрав чинності ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до пункту 13 перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року постановлена до набрання чинності Кодексу в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, відтак оскарженню підлягає за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог статті 294 ЦПК України в редакції Закону №1618-IV 18 березня 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник вказує, що ознайомилась зі справою та отримала ухвалу суду 23 вересня 2020 року, зазначаючи, що це підтверджується даними розписки. Поряд з цим така розписка у матеріалах справи відсутня.

Попри зазначене, останнім днем в межах вказаного п`ятиденного строку є 28 вересня 2020 року. Апеляційна скарга подана 05 жовтня 2020 року, тобто з пропуском визначеного строку.

Окрім того, з матеріалів справи також убачається, що скаржник ознайомилась з матеріалами справи 13 лютого 2020 року, отже об`єктивно могла б знати про постановлення ухвали, бути обізнаною з її змістом і відповідно мати можливість реалізувати право на оскарження ухвали.

Вирішуючи питання про наявність достатніх підстав для поновлення строку на оскарження ухвали, суд виходить з того, що матеріалами справи підтверджені обставини про необізнаність скаржника щодо провадження у справі по заяві та про постановлення ухвали в період по 13 лютого 2020 року. Відтак причини пропуску зазначеного періоду часу у загальному строку є поважними.

Щодо перебігу строку після 13 лютого 2020 року, то скаржник навела обґрунтовані мотиви для його поновлення.

Конституційний Суд України в рішенні №9-зп від 25 грудня 1997 року роз`яснив, що відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки.

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у рішенні у справі "Скорик проти України" ЄСПЛ зазначив, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. У справі "Зубак проти Хорватії" ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином, поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного оскарження.

Перевіряючи, чи виправдовують підстави для поновлення строків у цій справі втручання у принцип res judicata, а також, чи є обмеження права особи на доступ до суду пропорційним, апеляційний суд враховує зазначені вище особливості цієї справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду та його значення для скаржника; правові наслідки не поновлення цього строку, які полягають у створенні особі перешкод у доступі до правосуддя.

Обставини справи щодо розгляду заяви, наявність карантинних заходів та відповідних обмежень, їх вплив на звичний суспільний лад, обставин, на які посилається скаржник, у сукупності дають суду можливість дійти висновку про поновлення строку на оскарження ухвали, оскільки поважність таких причин превалює над обставинами, за яких вони могли б бути піддані сумніву або відхилені, у зв`язку із чим пропущений строк має бути поновлено.

В іншому апеляційна скарга відповідає вимогам статті 356 ЦПК України, а тому перешкод для відкриття апеляційного провадження немає.

Керуючись статтями 354-361 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року.

Копію ухвали апеляційного суду та копію апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами надіслати учасникам справи та визначити строк тривалістю 5 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до вимог статті 360 ЦПК України.

Роз`яснити, що відповідно до частин 3 та 4 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Суддя Н.В. Поліщук