Провадження № 2/225/360/2020
Справа №225/547/20
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Довженко О.В.,

за участю:

секретаря Петрової С.О.,

представника позивача Горбунової М.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", в особі Торецького ВУВКГ, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИВ

В січні 2020 року Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 11756,56 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідно до п.1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (надалі - Правила надання послуг), Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" (позивачем) надавались послуги з водопостачання та водовідведення ОСОБА_1 (відповідачеві). Зокрема, для розрахунку за надані послуги відповідачу було відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно п.18 Правил надання послуг, розрахунковим періодом оплати послуг з водопостачання та водовідведення є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Проте, вартість отриманих послуг з водопостачання та водовідведення відповідач своєчасно не оплатив, в результаті чого за період з 01.03.2017 року по 01.01.2020 року у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 11756,56 грн.

Засоби досудового врегулювання спору, а саме, звернення до відповідача із письмовою претензією (отримана адресатом 21.12.2017 року, 10.02.2018 року, 26.10.2019 року), позитивного результату не дали, що стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

У судове засідання з`явились уповноважений представник позивача та відповідач.

Представник позивача у судовому засіданні свої вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що спірна заборгованість з оплати послуг з водопостачання та водовідведення виникла в результаті протиправних дій відповідача у вигляді несвоєчасного проведення останнім періодичної повірки засобів обліку постачання холодної води (далі - лічильників), що призвело до подальшого безпідставного нарахування йому плати за отримані послуги не за показами лічильників, а за нормами водоспоживання. До теперішнього часу спірна заборгованість відповідачем не сплачена.

Відповідач, в свою чергу, проти позову заперечував, надав суду письмовий відзив на позов, в якому наполягав на відсутності правових підстав для його задоволення.

Зокрема, заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 (відповідач), посилаючись на абз. 2 п.10 Постанови КМУ №630 від 21.07.2005 року та ч.3 ст. 17 закону України №1314 від 05.06.2014 року «Про метрологію та метрологічну діяльність», п.1 ч.3 ст.20 закону України "Про житлово-комунальні послуги" та положення Цивільного кодексу України, наполягав на відсутності укладеного між сторонами договору на водопостачання та водовідведення (всупереч неодноразовим вимогам відповідача укласти такий договір) та, як наслідок, відсутності правових підстав для надання послуг та, відповідно, нарахування йому будь-якої заборгованості.

При цьому, слід зауважити, що сам факт отримання від позивача послуг з водопостачання та водовідведення позивач не заперечував, факт користування зазначеними вище послугами та їх добросовісну та своєчасну оплату у спірний період з 01.03.2017 року до 01.01.2020 року, проте виключно відповідно до показників лічильників, в судовому засіданні підтвердив, наполягав на тому, що обов`язок з повірки засобів обліку води повністю покладається на суб`єкта господарювання-постачальника послуг, у даному випадку на Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу".

У письмовому відзиві на відзив відповідача ( ОСОБА_1 ) позивач (Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу"), у відповідь на твердження відповідача про навмисне ухилення позивачем від укладення з ним письмового договору на водопостачання та водовідведення, яким були би чітко визначені права та обов`язки сторін, зокрема щодо обслуговування засобів обліку холодної води, зазначив про відсутність на час вирішення спору затвердженого Кабінетом Міністрів України Типового договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Даний факт позбавляє позивача можливості укласти з відповідачем зазначений письмовий договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Отже, з метою недопущення будь-якого утиску прав споживачів шляхом ненадання послуг з водопостачання та водовідведення, позивач змушений надавати зазначені послуги споживачам за відсутності письмового договору за допомогою відкриття особистого рахунку (в даному випадку особистого рахунку № НОМЕР_1 ).

З приводу незгоди відповідача ( ОСОБА_1 ) з покладенням на нього, як на власника засобу обліку, обов`язку з його обслуговування (у даному випадку - повірки) за власний рахунок, позивач стверджує, що в структурі тарифу на послуги з централізованого водопостачання, що встановлений постановою Національної комісії з державного регулювання у сфері енергетики і комінальних послуг від 10.08.2017 року №1015, відсутні витрати на проведення планових періодичних повірок, обслуговування та ремонт засобів обліку холодної води, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, розпломбування та опломбування, у зв`язку з чим зазначені послуги надаються за рахунок власників цих засобів.

Окрім того, позивач наполягає на тому, що, відповідно до ч.2 ст.6 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" зі змінами станом на 02.08.2017 року, обслуговування (огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка, у т.ч. демонтаж, танспортування та монтаж) та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Враховуючи ж, що іншого порядку обслуговування засобів обліку холодної води законом не встановлено, а письмовий договір із відповідними умовами між сторонами не укладений, витрати на обслуговування таких засобів, на думку позивача, покладаються саме на відповідача у справі - ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні уповноваженого представника позивача, а також відповідача ОСОБА_1 , судом встановлено наступне:

ОСОБА_1 (відповідач) є споживачем послуг Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" з водовідведення та водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим для розрахунку за надані послуги позивачем на ім`я відповідача було відкрито особистий рахунок за № НОМЕР_1 .

В квартирі відповідача встановлено два засоби обліку холодної води (лічильника), що є власністю відповідача ОСОБА_1 .

Дані про тип та заводський номер лічильників, акт введення в експлуатацію зазначених засобів обліку холодної води суду не надано. З Акту інвентаризації від 31.01.2017 року (а.с.4) вбачається номер одного з лічильників (на кухні) - 6074733, дата його останньої повірки - 08.02.2013 року та дата наступної повірки - 08.02.2017 року.

При цьому, сторони стверджують, що лічильники є ідентичними та були встановлені в квартирі відповідача одночасно.

Послуги з водовідведення та водопостачання у спірний період з 01.03.2017 року по 01.01.2020 року надавались відповідачеві Комінальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" (позивачем у справі) у повному обсязі.

В свою чергу, за спірний період з 01.03.2017 року по 01.01.2020 року, отримані відповідачем послуги з водопостачання та водовідведення були сплачені згідно показніків лічильників у повному обсязі (а.с.12).

Викладені вище обставини та факти сторонами у справі не оспорюються та не заперечуються.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання суд не має.

Отже, 08.02.2017 року, згідно з ч.ч.1, 2 ст. 28 «Про метрологію та метрологічну діяльність» та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», настав строк проведення періодичної повірки лічильників, що встановлені в квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , про що відповідача - ОСОБА_1 , було повідомлено шляхом складення Акту інвентаризації споживачів мешканців багатоквартирного будинку від 31.01.2017 року (а.с.4).

Окрім того, в порядку спроби досудового врегулювання спору, відповідачеві 10.02.2017 року та 26.10.2019 року було вручено претензії про сплив 08.02.2017 року строку повірки лічильників, необхідність здійснення повірки чи/або заміни останніх (а.с.10,11). При цьому, в даних претензіях містилось попередження про те, що у разі нездійснення повірки, нарахування за отримані послуги з водопостачання та водовідведення відбуватиметься в розмірі 151,89 грн. за одну людину на місяць, згідно рішення від 28.02.2007 року №5/10-35 Дзержинської міської ради "Про встановлення норм водоспоживання для всіх категорій споживачів". (а.с.5).

Проте, станом на час звернення із позовом відповідач повірку лічильників чи/або заміну старих лічильників на нові не здійснив, у зв`язку з чим з 01.03.2017 року розрахунок за послуги водопостачання та водовідведення проводився позивачем за вищезгаданими нормами споживання.

Отже, предметом даного спору є порядок проведення повірки засобів обліку холодної води (надавачем послуг чи їх споживачем) станом на настання чергового строку повірки лічильників - 08.02.2017 року, та, як наслідок, правомірність подальшого нарахування відповідачеві вартості отриманих послуг з водовідведення та водопостачання за період з 01.03.2017 року по 01.01.2020 року не за показами засобів обліку, а за нормами споживання в сумі 11 756,56 грн., що становить різницю між нарахованою заборгованістю за вказаний період за нормами споживання та фактично сплаченою відповідачем сумою за показниками лічильників (а.с.12).

Вирішуючи питання щодо наявності чи/або відсутності правових підстав для задоволення позову, суд дійшов наступного висновку:

згідно з ч. 5 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Наявними у справі матеріалами та особисто сторонами у справі підтверджений факт надання позивачем (КП "Вода Донбасу") відповідачеві ( ОСОБА_1 ) послуг з водопостачання та водовідведення, а також, факт отримання та оплати отриманих послуг відповідачем (ОСОБА_1 ).

Тобто, суб`єктом господарювання (виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення), який здійснював господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення до квартири відповідача у спірний період з 08.02.2017 року (черговий строк повірки лічильників) до 01.01.2020 року та продовжує здійснювати на терерішній час, є КП «Компанія «Вода Донбасу», у зв`язку з чим суд відхиляє доводи відповідача з приводу відсутності між сторонами договірних правовідносин за відсутності письмового правочину.

В свою чергу, з приводу наявного між сторонами спору щодо обов`язку здійснити повірку лічильників та наявності правових підстав для нарахування у спірний період оплати послуг не за показами засобів обліку, а за встановленими тарифами, суд зазначає наступне:

так, станом на час настання чергового строку повірки лічильників, а саме, на 08.02.2017 року, правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні визначав Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» в редакції станом на 10.02.2016 року, пунктом 4 ст. 17 якого зазначено наступне:

"Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.".

З приводу усних та викладених у письмовому відзиві на відзив заперечень позивача щодо покладення саме на нього зазначеного вище обов`язку, суд вважає за доцільне зазначити, що дійсно, з набранням чинності 02.08.2017 року Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року №2119-VIII, змінено підходи до обліку комунальних послуг, а також, встановлення і обслуговування засобів обліку.

Так, вказаним Законом №2119-VIII було внесено зміни до ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та виключено вимогу щодо здійснення періодичної повірки обслуговування та ремонту (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду, що є власністю фізичних осіб, здійснюється за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання.

Однак, станом на час настання строку чергової повірки лічильників відповідача, тобто, на 08.02.2017 року, обов`язок з повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортуванню та монтажу) засобів вимірювальної техніки, а також, відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, законодавцем було покладено саме на суб`єкта господарювання, тобто, на позивача у справі - КП "Вода Донбасу".

З огляду на наведене, покладення обов`язку з періодичної повірки лічильників, що настала 08.02.2017 року, на відповідача у справі ОСОБА_1 та, як наслідок, здійснення подальшого нарахування вартості послуг з водопостачання та водовідведення у спірний період з 01.03.2017 року по 01.01.2020 року не за показами засобів обліку відповідача, а за нормами споживання, встановленими рішенням від 28.02.2007 року №5/10-35 Дзержинської міської ради "Про встановлення норм водоспоживання для всіх категорій споживачів", на думку суду, є неправомірним та є підставою для відмови в позові.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі №229/1539/17.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", в особі Торецького ВУВКГ (місцезнаходження: Донецька область, м. Торецьк, вул. Центральна, 65, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення - відмовити повністю.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 05.03.2020 року.

Суддя О.В. Довженко