П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року місто Київ

справа № 755/692/19

провадження №22-ц/824/2669/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Горак Ю., Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 6 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Арапіної Н.Є.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва», треті особи: директор Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» Швейгер Ярослав Леонідович, Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва про визнання переведення на іншу роботу незаконним, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язати видати дублікат трудової книжки,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання переведення на іншу роботу незаконним, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язати видати дублікат трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з 2016 року працювала у відповідача на посаді лікаря з медицини невідкладних станів. У червні 2018 року через постійне невиконання директором Комунального некомерційного підприємства вимог законодавства про працю (не ознайомлення її з колективним договором) вона звернулася з заявою про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. В порушення вимог ч.3 ст.38 КЗпП України її було звільнено з роботи 21 травня 2018 року зовсім по іншій підставі, а саме на підставі п.3 ст.40 КЗП України.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 8 листопада 2018 року її було поновлено на роботі, рішення в частині поновлення допущено до негайного виконання.

Проте, відповідачем рішення не було виконане, а саме не повідомлено про те, що ще з вересня 2018 року відділення було приєднано до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м.Києва, з реорганізацією його на підстанцію швидкої медичної допомоги № 21, посада лікаря медицини невідкладних станів була скорочена, не були внесені зміни до штатного розпису про введення посади, яку вона раніше займала, - посада виїзного лікаря з медицини невідкладних станів відділення невідкладеної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською, не визначено її робоче місце та не надано графік роботи.

До 19 листопада 2018 року вона виходила на попереднє місце роботи -в пункт невідкладної медичної допомоги по вул..Вербицького, 5. 19 листопада 2018 року подала заяву про звільнення на підставі п.3 ст38 КЗпП України.

13 грудня 2018 року відповідач видав наказ про її звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідач не вчинив всі необхідні дії по поновленню її на роботі, що виключає можливість звільнення її за прогули.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка ОСОБА_1 просила визнати незаконним її переведення лікаря з медицини невідкладних станів відділення невідкладеної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаної диспетчерською на невідому посаду до амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 5 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» з 9 листопада 2018 року; визнати незаконним та скасувати наказ № 161 від 13 грудня 2018 року директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» Швейгера Я.Л . про її звільнення згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул з 13 грудня 2018 року; поновити її на посаді лікаря медицини невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» з 14 грудня 2018 року; стягнути з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди; визнати правонаступництво Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва у трудових відносинах між КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» та лікаря з медицини невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською ОСОБА_1 ; зобов`язати КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» оформити дублікат трудової книжки на її ім`я, з внесенням до неї всіх записів, окрім № 14 та 16, у зв`язку з непридатністю трудової книжки для її працевлаштування,

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 6 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, пов`язане з невірним застосуванням норм матеріального права, грубим порушенням норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції порушені вимоги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме її право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд першої інстанції допусти порушення норм процесуального права, зокрема допустив порушення норм процесуального права при прийнятті доказів, прийняв на стадії дослідження доказів як доказ штатний розпис, який є завідомо фальшивою, зробленою за допомогою оргтехніки ксерокопією штатного розпису підприємства, та не перевірив на відповідність його оригіналу, у зв`язку з чим стороною позивача головуючому судді неодноразово заявлявся відвід. Висновки суду першої інстанції є суперечливими. Суд в своєму рішенні не застосував норми закону та положення нормативно-правових актів, що підлягали застосуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві посилається на те, що рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 8 листопада 2018 року було виконано шляхом видання наказу про поновлення на роботі. Факт виконання відповідачем рішення суду підтверджується постановою державного виконавця, яким встановлено факт добровільного та своєчасного виконання рішення суду. Адміністрацією відповідача створені всі умови для фактичного допуску позивача до виконання своїх функціональних обов`язків на попередній посаді. Обставини виконання рішення Дніпровського районного суду м.Києва перевірялися Управлінням Держпраці, порушень під час проведеної перевірки не встановлено. Натомість встановлено, що позивачка ОСОБА_1 9, 12,13,14, 15, 16, 19, 20, 21, 22 та 23 листопада 2018 року була відсутня на роботі, що фактично підтвердила і сама позивачка.

У відповіді на відзив апелянт просила прийняти апеляційним судом рішення, в якому надати відповіді на 200 аргументів апеляційної скарги.

В судове засідання треті особи директор КНП «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» Швейгер Я.Л. та представник Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим колегія суддів уважала можливим розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник відповідача Король С. О. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 12 грудня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача КНП «Центр медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» з заявою про зарахування її на 0,5 вакантної ставки лікаря з медицини невідкладних станів.

Наказом № 49 від 28 грудня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на 0,5 вакантної ставки лікаря з медицини невідкладних станів.

8 листопада 2018 року рішенням Дніпровського районного суду м.Києва позовні вимоги ОСОБА_1 до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» , третя особа директор КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» Швейгер Я.Л. про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ № 101 від 18 травня 2018 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» про звільнення лікаря з медицини невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською ОСОБА_1 згідно з п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин своїх функціональних обов`язків з 21 травня 2018 року. Скасовано наказ № 105 від 26 2018 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» про внесення змін до наказу від 18 травня 2018 року № 101. Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря з медицини невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» з 21 травня 2018 року. Стягнуто з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 травня 2018 року по 8 листопада 2018 року в сумі 6729 грн.03 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

9 листопада 2018 року наказом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» № 283-к на виконання рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 8 листопада 2018 року по справі № 755/9131/18 скасовано накази № 101 від 18 травня 2018 року та № 105 від 26 травня 2018 року про звільнення лікаря з медицини невідкладних станів відділення невідкладної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді лікаря з медицини невідкладних станів відділення невідкладної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською з 22 травня 2018 року.

13 грудня 2018 року наказом КНП «Центр первинного медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» № 161 позивача звільнено з посади лікаря з медицини невідкладних станів відділення невідкладної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України).

Також судом установлено, що 19 листопада 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 поштою отримано лист відповідача від 12 листопада 2018 року з вимогою надати пояснення про відсутність на робочому місці 9 та 12 листопада 2018 року, разом з графіком роботи співробітника амбулаторії Загальної практики сімейної медицини № 5 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва ОСОБА_1 - лікаря з медицини невідкладних станів з 9 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року, та попередженням про наступне звільнення з 12 січня 2019 року за скороченням штату, запропоновано ОСОБА_1 роботу на посаді лікаря-педіатра або лікаря загальної практики- сімейного лікаря.

Після отримання цього листа ОСОБА_1 на роботу не вийшла.

В той е день 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про звільнення її з посади лікаря з медицини невідкладних станів відділення невідкладеної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською з 19 листопада 2018 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Крім того, з заявою про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України ОСОБА_1 також зверталася 17 грудня 2018 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 була поновлена на роботі на підставі рішення суду, їй повідомлено про місце та режим роботи, факт переведення на іншу роботу, що потребувало б згоди працівника, не доведений. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив із того, що з боку позивача мали місце прогули, а тому у відповідача були всі підстави для звільнення її з роботи за прогулу. Доказів поважності причин не виходу на роботу позивачем не надано. Оскільки вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, то такі вимоги задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача видати дублікат трудової книжки з внесенням всіх записів, крім № 14 та № 16, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів його звернення до відповідача з приводу видачі дублікату трудової книжки, а відповідач безпідставно їй у цьому відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання правонаступництва Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва у трудових відносинах між КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дарницького району міста Києва» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки будь-якого перетворення відділення невідкладеної медичної допомоги у підстанцію швидкої медичної допомоги № 21 та приєднання до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва не відбувалося, жодних директивних документів, наказів, розпоряджень з цього приводу не було, а тому відсутні підстави вважати, що Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва є правонаступником відділення невідкладної медичної допомоги.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим судом обставинам та нормам матеріального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Оскільки законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, у справах про звільнення за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України суд повинен вирішувати питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, виходячи з конкретних обставин і враховуючи подані сторонами докази.

Встановивши, що позивачка ОСОБА_1 9, 12, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 22 та 23 листопада 2018 року була відсутня на роботі без поважних причин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, підстав для поновлення її на роботі немає.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 8 листопада 2018 року про поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді не було виконане, оскільки її не було повідомлено про місце її роботи, дату виходу на роботу, режим роботи, її посадові обов`язки, не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, а тому відсутні підстави вважати, що вона вчинила прогули, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 8 листопада 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді лікаря медицини з невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району міста Києва» . Рішення в цій частині допущено до негайного виконання.

На виконання рішення суду виконуючим обов`язки директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3»Дарницького району м.Києва 9 листопада 2018 року видано наказ №283-к, яким поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді лікаря з медицини невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською з 22 травня 2018 року.

З наказом про поновлення на роботі ОСОБА_1 ознайомилася 9 листопада 2018 року (п`ятниця), але від підпису в особовій картці працівника про поновлення її на роботі відмовилася, що підтверджується актом, складеним 9 листопада 2018 року комісією в складі трьох працівників КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 « Дарницького району (т.2 а.с.124). До роботи 9 листопада та 12 листопада 2018 року ОСОБА_1 не приступила.

Листом за підписом виконувача обов`язки директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Дарницького району м.Києва від 12 листопада 2018 року ОСОБА_1 запропоновано надати пояснення з приводу відсутності на роботі 9 та 12 листопада 2018 року, а також направлено копію графіку роботи співробітника амбулаторії ЗПСМ №5 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м.Києва ОСОБА_1 - лікаря з медицини невідкладних станів, з 9 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року. Графік підписаний заступником директора з надання медичної допомоги, завідувачем амбулаторії ЗПСМ, старшим інспектором з кадрів, старшою сестрою медичною, погоджено з головою профспілки 9 листопада 2018 року, та затверджено 9 листопада 2018 року в.о. директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Дарницького району м.Києва. ( т.2 а.с.109).

Цей лист з копією графіка отримано представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 19 листопада 2018 року.

Як до 19 листопада 2018 року, так і після 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 на роботу не виходила.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , ознайомившись з наказом про поновлення на роботі, будучи повідомленою роботодавцем про своє місце та режим роботи, але до роботи остання не приступила і була відсутня на роботі без поважних причин 9, 12, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 22 та 23 листопада 2018 року.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що у наказі відсутні дата початку роботи, її робоче місце та графік роботи, а тому відсутні підстави вважати, що роботодавець виконав рішення суду, є безпідставними , оскільки наказ містить інформацію про посаду ОСОБА_1 та дату з якої її поновлено на роботі, а отриманий нею графік містить інформацію про місце та режим роботи позивачки. Не зазначення у графіку місця знаходження амбулаторії ЗПСМ №5 не дає підстав уважати, що працівник не була повідомлена про місце роботи, оскільки місце знаходження підприємства не є «місцем роботи» в розумінні трудового законодавства, зокрема положень ст. 29 КЗпП України

Оскільки ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом про її поновлення, їй було повідомлено про місце та режим роботи, факт не ознайомлення її з наказом про введення до штатного розпису підприємства посади лікаря з медицини невідкладних станів, що до речі не входить в обов`язки роботодавця, не дає підстав вважати, що відповідач не вчинив всіх необхідних і достатніх дій для поновлення позивача на роботі.

До штатного розпису було введено посаду згідно класифікатора професій» «лікар медицини невідкладних станів», що підтверджується штатним розписом на 2018 рік, затвердженого в.о. директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Дарницького району м.Києва ( а.с.119-123 т.3).

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції порядку прийняття доказів, зокрема штатного розпису, який був прийнятий судом на стадії дослідження доказів, то такі доводи не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Предметом розгляду у цій справі є поновлення позивачки ОСОБА_1 на роботі у зв`язку із звільненням її за прогулу. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона не була поновлена на роботі, і як на одну із обставин посилалась на те, що їй не був наданий штатний розпис, що дає їй підстави стверджувати про створення відповідачем перешкод, які повністю унеможливлювали її поновлення. Отже, штатний розпис мав суттєве значення для вирішення спору. Оскільки суд зобов`язаний повно і всебічно встановити обставини справі, на які посилаються сторони, прийняття судом першої інстанції на стадії дослідження доказів штатного розпису не є тим порушенням процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що наданий відповідачем штатний розпис є завідомо фальшивою, зробленою за допомогою оргтехніки ксерокопією штатного розпису підприємства, є підробкою, є безпідставними та не доведеними, оскільки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був оглянутий оригінал штатного розпису, копія штатного розпису, що міститься в матеріалах справи та була надана суду першої інстанції відповідає оригіналу.

Саме по собі зазначення у штатному розписі дати «9 листопада 2019 року» не дає підстав уважати, що посада «лікар з медицини невідкладних станів» не була введена і не існувала станом на 9 листопада 2018 року.

Доводи ОСОБА_1 щодо виходу її після 9 листопада 2018 року на робоче місце за місцем знаходження відділення невідкладеної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською , не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ці обставини самою позивачкою не доведені. Крім того, роботодавцем визначено місце роботи ОСОБА_1 - амбулаторія ЗПСМ № 5 КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 3 Дарницького району м.Києва», про що останню повідомлено, а не вихід її на роботу і не виконання нею своїх трудових обов`язків дає підстави для застосування норм законодавства про працю в частині звільнення за вчинення прогулу.

Доводи апелянта в тій частині, що відповідач, визначивши її місцем роботи амбулаторію загальної практики сімейної медицини, де вона не могла працювати, маючи підготовку за фахом «медицина невідкладних станів», тим самим здійснив її переведення без її згоди, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу переміщення працівника на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в іншій структурний підрозділ на території підприємства, установи, організації, в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі, агрегаті в межах спеціальності, кваліфікації або посади, обумовлене трудовим договором.

До звільнення 21 травня 2018 року ОСОБА_1 займала посаду лікаря з медицини невідкладних станів, на 0,5 ставки, відділення невідкладної медичної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Дарницького району м.Києва.

На підставі рішення суду ОСОБА_1 була поновлена на посаду лікаря з медицини невідкладних станів. Місцем роботи ОСОБА_1 визначено - амбулаторія загальної практики сімейної медицини № 5, посада лікар з медицини невідкладних станів на 0,5 ставки, того ж Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Дарницького району м.Києва,

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що в даному випадку мало місце не зміна істотних умов праці, а переміщення ОСОБА_1 на інше робоче місце в тій же установі, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог визнання незаконним переведення ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим.

Отже, зважаючи на, що ОСОБА_1 після поновлення її на роботі, до роботи та виконання своїх трудових обов`язків не приступила, на роботі 9, 12, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 22 та 23 листопада 2018 року була відсутня без поважних причин, будь-яких перешкод з боку адміністрації підприємства щодо допуску ОСОБА_1 до роботи не встановлено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність наказу відповідача про звільнення позивача за прогули на підставі ч.4 ст.40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності визначення середнього заробітку не заслуговують на увагу, оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, підстави для перевірки правильності нарахування заробітної плати у межах цієї справи відсутні.

Висновки суду першої інстанції в тій частині, що Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва не є правонаступником прав та обов`язків відділення невідкладної допомоги дорослому та дитячому населенню Дарницького району з об`єднаною диспетчерською є законним і обґрунтованим. Сам факт переведення до Центру працівників відділення не дає підстави уважати, що Центр є правонаступником.

Суд також вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання видати дублікат трудової книжки, оскільки позивачем не доведено, що відповідачем порушено її право на видачу дублікату трудової книжки.

Судом не встановлено порушень норм процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що призвели до неправильного вирішення справи. Заявлені стороною позивача відводи головуючому судді у першій інстанції у визначеному процесуальним законом порядку були вирішені, підстави заявлених відводів визнані необґрунтованими, з чим колегія суддів погоджується, Оскільки при вирішенні спору не встановлено з боку судді порушень законодавства, підстави для винесення окремої ухвали відсутні. Також відсутні законні підстави, що передбачено ст..262 ЦПК України, для винесення окремої ухвали щодо директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги №3 Дарницького району міста Києва» Швейгера Я.Л.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують і на правильність їх не впливають. Не надаючи відповіді на кожен аргумент апеляційної скарги суд виходить із практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 6 листопада 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 10 березня 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус