Провадження № 2/229/266/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Грубника О.М.,

за участю секретаря судового засідання Варламової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Дружківської міської ради до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Вказала, що з 24 квітня 2009 року по 03 жовтня 2019 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З червня 2014 року відповідач жодного разу не зустрічався зі своїми дітьми, не спілкується з ними (навіть телефоном). Із телефонної розмови позивача з ОСОБА_2 стало зрозуміло, що останній перебуває на непідконтрольній території України, та не збирається повертатися до м. Дружківка. Натомість, у позивача часто виникають соціальні питання, які потребують участі відповідача ОСОБА_2 . Мається на увазі: реєстрація місця проживання дітей, перетинання ними державного кордону для оздоровлення відпочинку, а також відвідування родичів. Діти завжди мешкають з позивачем і перебувають на її утриманні. Позивач ОСОБА_1 забезпечена житлом, мешкає з дітьми у повній родині. Тобто, 22 жовтня 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 . Позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей разом з нею.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 21 листопада 2019 року було відкрито спрощене позовне провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовою повісткою. До суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає.

Третя особа без самостійних вимог - представник органу опіки та піклування Дружківської міської ради до суду не з`явився, до суду надано клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. До суду надав заяву про розгляд справу у його відсутність, проти позову не заперечував.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 квітня 2009 року по 03 жовтня 2019 року. Мають малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 02 вересня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, діти залишились проживати з матір`ю. Всі разом мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час ОСОБА_3 навчається у 5 класі філії загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 14 - навчально-виховному комплексі № 10 м. Дружківка. З 02 вересня 2019 року

ОСОБА_4 навчається у 1 класі НВК № 10.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 11 жовтня 2019 року, за місцем проживання матері умови проживання для дітей створено належним чином.

22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 . Змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дітей разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи убачається про відсутність існування між колишнім подружжям конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дітей та їх реалізації.

Відповідач ОСОБА_2 у заяві від 19 грудня 2019 року не заперечував проти проживання дітей з матір`ю.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дітей спільно не проживають, право визначати місце проживання дітей залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітніх дітей з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них діти залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про них, їх вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі їм дітей.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дружківської міської ради в інтересах малолітніх дітей доцільно визначити місце їх проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме їх інтересам, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 141,161 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Дружківської міської ради, до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за фактичним місцем проживання їх матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.

Суддя: О. М. Грубник