СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/7215/17
пр. № 2/759/448/19
24 лютого 2020 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Гродського П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Геннадій Олександрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лештакова Інна Євгенівна про визнання недійсним договору дарування та довіреності,
у травні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, після уточнення позовних вимог просить суд визнати недійсною довіреність від 27.05.2016 посвідчену приватним нотаріусом КМНО І.Є., за реєстром №755; визнати недійсним договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 20.07.216, серія та номер: 597, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чібісовим Г.О.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2020 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Геннадій Олександрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лештакова Інна Євгенівна про визнання недійсним договору дарування відмовлено (том 2 а.с. 12-14).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням 04.12.2019 представник позивача подала апеляційну скаргу на вищезазначене рішення (том 2 а.с. 18-22).

10.02.2020 ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва матеріали цивільної справи №759/7215/17 повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суду та надано строк дял усунення недоліків з дня надходження справи, оскільки суд першої інстанції, не вирішив питання з приводу позовної вимоги про визнання недійсною довіреності від 27.05.2016 посвідченої приватним нотаріусом КМНО Лештакової І.Є., за реєстровим №755 (том 2 а.с. 86, 87).

За правилом ч. 4 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, матеріали справи, приходить наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Згідно уточнених позовних вимог позивач просила визнати недійсною довіреність від 27.07.2016 посвідченої ПН КМНО Лештаковою В.О., зареєстрованої в реєстрі №755, оскільки вважає, що вказаний документ був підписаний за 2 місяці до смерті ОСОБА_4 , яка через особливості хвороби остання просто не могла здійснити підпис на ній, а тому вважає, вказану довіреність недійсною.

Судом встановлено, що згідно копії довіреності від 27.07.2016 посвідченої ПН КМНО Лештаковою В.О., зареєстрованої в реєстрі №755 ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 якою надала право останньому: здійснювати нагляд за квартирою, мати вільний доступ до квартири, здійснювати якщо в цьому буде потреба, її поточний ремонт, ремонтувати та замінювати санітарно-технічні прилади і пристрої, подавати від її імені документи, в тому числі заяви будь-якого змісту, у т.ч. заяви стосовно її сімейного стану, що стосуються виконання цієї довіреності і необхідність у поданні яких викликатиметься її інтересами як власника квартири, отримувати будь-які довідки та документи, дозволи, рішення, розпорядження, у т.ч. довідку про відсутність заборгованості, довідку форми № 3, замовляти та отримувати технічний паспорт на квартиру, отримати дублікат документа, що підтверджує право власності, зареєструвати його у відповідних органах, одержувати Інформацію (витяг) з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, звіт про експертну (грошову) оцінку квартири, укладати договори на обслуговування з житлово-експлуатаційною організацією, органами зв`язку, тепло- водо-, електропостачання, з організаціями, що експлуатують кабельні телевізійні мережі, здійснювати передбачені чинним законодавством платежі до бюджету та розрахунки, а також сплачувати за мене у разі потреби будь-які інші витрати та інші платежі, сплачувати експлуатаційні витрати та інші послуги, в т.ч. комунальні, за користування телефонним зв`язком та іншими послугами, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, подавати від мого імені довідки та документи, заяви, у т.ч. Заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), одержувати належні мені довідки та документи, у т.ч. Інформація (Витяг) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, розписуватись за мене, укласти та підписати договір дарування частини квартири, сплачувати всі необхідні платежі, включаючи державне мито (плату), а також виконувати інші дії, передбачених чинним законодавством для такого роду уповноважень (а.с. 125).

Вказана довіреність видана терміном на три роки та дійсна до двадцять сього травня дві тисячі дев`ятнадцятого року.

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України (ЦК України) правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

У свою чергу, частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як роз`яснено у Пленумі Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Із аналізу змісту наведених норм вбачається, що ст.ст. 203, 215 ЦК України є загальними та відсилають до інших нормативних актів, яким має бути прямо передбачені випадки нечинності правочину.

Загальне правило ч. 5 ст. 203 ЦК України конкретизується в ст.ст. 234 та 235 ЦК України, що передбачають недійсність фіктивного та удаваного правочину.

Статтею ст. 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 06.11.2009 за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», - для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Конкретних обставин та норм закону, що тягнуть за собою визнання довіреності від 27.05.2016 недійсною позивачем не зазначено, а також не надано доказів на їх підтвердження.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу норм ЦПК України зобов`язаний довести підставу недійсності правочину.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись вимогами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України; п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними»; ст.ст. 16, 202, 203, 204, 215, 234, 319, 717 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 19, 48, 76-82, 141, 205, 223, 229, 259, 258, 263-265, 268, 270, 273, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

доповнити рішення Святошинского районного суду м. Києва від 22.10.2019 у цивільній справі № 755/7515/17 позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Геннадій Олександрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лештакова Інна Євгенівна про визнання недійсним договору дарування та довіреності.

У частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Геннадій Олександрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лештакова Інна Євгенівна про визнання недійсною довіреності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 02.03.2020.