КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 760/8846/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3229/2020Головуючий у суді першої інстанції - Оксюта Т.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на будинок шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві спільної часткової власності будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідача з будинку без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона є власником частини будинку і постійно в ньому проживає. Відповідач, який є її сином, без її згоди заселився в будинок, проте не надає їй жодної допомоги, не сплачує комунальні послуги та агресивно себе поводить по відношенню до неї. Вважає, що оскільки при вселенні відповідача не було досягнуто згоди між співвласниками щодо користування відповідачем житлом, останній не має права користуватися будинком і підлягає виселенню (а.с.1-3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року відкрито провадження у справі (а.с.31).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.10.2019 у задоволенні позову відмовлено (а.с.97,98).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що висновки суду щодо визнання відповідача членом її сім`ї, факту спільного проживання та наявності у відповідача дозволу на проживання в будинку, не відповідають фактичним обставинам справи, а отже є необґрунтованими і не доведеними (а.с.108-113).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.01.2020 відкрито апеляційне провадження та надано відповідачу строк на поданні відзиву (а.с.128,129).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28.01.2020 справу призначено до розгляду (а.с.153).

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач повторно не з`явився у судове засідання, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за відомими суду адресами, у тому числі й шляхом розміщення на офіційному сайті суду оголошення про виклик у судове засідання, про причини своєї неявки суд не сповістив.

Про обізнаність відповідача про розгляд справи судом апеляційної інстанції свідчить й факт одержання ним ухвали про відкриття провадження у справі та копії апеляційної скарги.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідач не цікавиться розглядом справи та ігнорує явку до суду, а також положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції з метою недопущення порушень прав інших осіб та строків розгляду справи визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його потворна неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником 37/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 та копією свідоцтва про право на спадщину на заповітом від 03.03.2006 року.

При цьому, інші 37/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_3 , що підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .

Будь-яких доказів, які б підтверджували, що частки співвласників виділені в натурі, матеріали справи не містять.

Разом з тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій листа Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.12.2017 року та пояснень ОСОБА_2 , у будинку АДРЕСА_1 окрім позивача, також постійно проживає ОСОБА_2 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта останнього.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що порушено її співвласника будинку АДРЕСА_1 , оскільки він не надавав своєї згоди на вселення відповідача до будинку.

Так, згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В свою чергу, відповідно до положень ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Отже, і при спільній частковій власності, і при спільній власності потрібна згода інших співвласників на право володіння, користування та розпорядження майном.

Однак, незважаючи на те, що частки співвласників не виділені в натурі, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що відповідач був вселений іншим співвласником до спірного будинку за згодою позивача, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що відповідач на законних підставах набув право користування будинком і як член сім`ї співвласника будинку не може бути виселений.

Натомість, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного приміщення виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їншого жилого приміщення.

Таким чином, враховуючи, що відповідач був вселений до будинку без згоди позивача, який є співвласником будинку та категорично заперечує проти його проживання в ньому, тобто вселення відбулося незаконно, колегія суддів приходить до висновку, що порушене право позивача у користуванні належним йому на праві спільної часткової власності будинку підлягає захисту шляхом виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

При цьому, слід зазначити, що право на житло відповідача не є порушеним, оскільки він має право користування будинком АДРЕСА_1 , де зареєстроване його постійне місце проживання.

Також, необхідно зауважити, що посилання суду на наявність права користування у відповідача спірним будинком у зв`язку з наявністю довіреності від іншого співвласника, не може братись до уваги, оскільки зміст довіреності не свідчить про надання ОСОБА_3 відповідачеві права проживати у будинку.

Натомість, цією довіреністю ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, у тому числі, але не виключно, підприємствах водо-, газо-, тепло-, енергопостачання, ЖЕКах, правоохоронних органах, Центрах надання адміністративних послуг населенню, перед фізичними особами з усіх питань, на вирішення яких представник нею уповноважений, що стосуються користування, проживання, управління та експлуатації належною їй частиною житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 ) для належного її функціонування, без права розпорядження вищезазначеною частиною будинку.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалене судом першої інстанції заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з останнього, враховуючи, що позивач є звільненою від сплати судового збору (інвалідність 1 групи), підлягають стягненню на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі по 1 057 грн. 20 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на будинок шляхом виселення - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на будинок шляхом виселення - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у користуванні належним їй на праві спільної часткової власності будинком АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) з будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 )одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 05 березня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська