Справа № 314/686/18
Провадження № 2/314/41/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.20

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар Павлівська І.В.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача адвоката Діордієва О.С. про повернення до підготовчого провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Архітектурно-будівельна інспекція в Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні майном, за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Діордієва О.С., представника відповідача адвоката Мазур О.С.,

встановив:

в судовому засіданні представник позивача адвокат Діордієв О.С. заяви клопотання про повернення розгляду цивільної справи на стадію підготовчного провадження обґрунтовуючи клопотання уточненням позовної заяви та необхідністю подання додаткових доказів.

Позивач підтримав клопотання свого представника.

Представник відповідача адвокат Мазур О.С. в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення вищезазначеного клопотання.

Суд заслухавши сторони виходить з наступного.

Порядок розгляду цивільної справи регулюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, відповідно до ст. 1 ЦПК України (призначення Цивільного процесуального кодексу України) Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Статтею 2 ЦПК України визначено завдання та основні засади цивільного судочинства, де завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є:

1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Вирішуючи питання поставлене перед судом представником позивача, суд вважає за необхідне звернути увагу на нижченаведені принципи цивільного судочинства.

За визначенням ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. (Верховенство права).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. (ст.11 ЦПК України пропорційність у цивільному судочинстві).

Стаття 12 ЦПК України визначає принцип - змагальність сторін, де

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Диспозитивність цивільного судочинства визначається ст.13 ЦПК України, яка полягає в наступному.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Беззаперечним є необхідним врахувати положення ст. 6 Європейської конвенції з прав судини та судову практику Європейського суду з прав людини застосування та тлумачення вищезазначеної статті.

Так, Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, та визначає, що принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. (Рішення у справах «DomboBeheer B.V. v. theNetherlands» від 27 жовтня1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня1996 р., заява № 17748/91 п. 38.).

Європейський Суд повторює, що процедурні гарантії,закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див, справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства»,рішення від 21 лютого 1975 р., серія А № 18, п. 28-36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див., між інших джерел, рішення у справі «BrullaGomezdelaTorre v. Spain» від 19 грудня 1997 р., п. 33). (Ухвала щодо прийнятності Заяви № 6778/05«МПП "Голуб" проти України» від 18 жовтня 2005 р.).

У рішенні «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява№ 377/02) від 8 квітня 2010 року, ЄСПЛ також виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду.

«52. Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження,але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад,рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ).

Не підлягає сумніву те, що вище зазначені стандарти доступу до правосуддя, з моменту порушення провадження у справі, стосуються також протилежної сторони відповідача. Заперечення такого визначення зводило б нанівець принципи рівності сторін та змагальності учасників судового процесу.

Вирішуючи порушене представником позивача процесуальне питання, суд враховує вищезазначені принципи и та їх критерії в контексті провадження за даною цивільною справою.

Так, цивільний позов до суду подано 15.02.2018 року. Ухвалою суду від 16.03.2018 року у справі призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23.07.2020 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.

Враховуючи зазначене, кількість проведених судових засідань, забезпечення судом реалізації процесуальних прав учасників процесу (наприклад ухвалою суду від 14.06.2018 задоволено клопотання представника позивача про призначення експертизи) суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника позивача, оскільки повернення розгляду цивільної справи до стадії підготовчого провадження порушить принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами який вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 10, 12-13, 259-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача адвоката Діордієва О.С. про повернення до підготовчого провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : Вікторія Олександрівна Кіяшко

07.12.2020