ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/648/20 Справа № 214/7225/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» (надалі - ПрАТ «УТСК») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.09.2016 року о 20.40 год., відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі мікрорайону «Сонячний» в м. Кривому Розі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, допустив наїзд на стоячий автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу. Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, а транспортний засіб механічні пошкодження.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП. Розмір майнової шкоди, від пошкодження автомобіля відповідно висновку судового експерта становить 34929 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в страховій компанії ПрАТ «УТСК» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_3 . Звернувшись до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, ОСОБА_1 отримав відповідь про відмову у виплаті. З такою відмовою позивач не згоден та у зв`язку із чим звернувся до суду із позовом та просив суд стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» у відшкодування матеріальних збитків 34929 грн., 153 грн. кошти, витрачені на лікування; з відповідача ОСОБА_2 стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., а також понесені по справі витрати на оплату судового збору в сумі 561 грн., 1400 грн. на оплату авто-товарознавчого дослідження, на отримання юридичної допомоги в сумі 1256 грн. з урахуванням витрат на послуги нотаріуса, а також суму франшизи 1000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.; 1400 грн. - витрат на оплату авто-товарознавчого дослідження; 1000 грн. - франшизи. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 174,16 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УТСК». Зокрема вважає, що судом не враховано, що відомості про розмір завданих збитків стало відомо лише після проведення експертного дослідження за ухвалою суду 27 липня 2017 року, тому надати протягом 30 днів страховику дані відомості не мав можливості. Вважає, що страхове відшкодування зобов`язана сплатити страхова компанія, оскільки настав страховий випадок.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ПрАТ «УТСК» посилається на те, що позивачем не дотримано порядку та строку подачі документів та повідомлення про настання страхової події, що виключає обов`язку страховика проводити страхове відшкодування. Просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується позивачем лише в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УТСК». В іншій частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 рішення суду не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «ВАЗ 210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.6).

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєному ДТП, яка мала місце 29 вересня 2016 року об 20.40 год. на мкр. Сонячний в м.Кривому Розі (а.с.7-8).

Згідно полісу АЕ №7743138 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «УТСК», що також підтверджується інформацією з сайту МТСБУ, згідно якої транспортний засіб «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застраховано у ПрАТ «УТСК», станом на 29.09.2016 рік поліс серія АЕ №7743138 діючий (а.с.9, 91,180).

Згідно звіту №7/10-ТЗ від 12.10.2016 року про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, наданого експертом-оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «ВАЗ 210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 38293 грн. 69 коп. (а.с.10-33). За проведення оцінки на підставі договору №7/10-ТЗ від 07.10.2016 року, позивачем ФОП ОСОБА_3 сплачено 1400 грн. (а.с.34).

Відповідно інформації з виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 , останній 30.09.2016 року звертався за медичною допомогою до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №9» ДОР», був оглянути лікарем ортопедом-травматологом та йому було призначено медикаментозне лікування та повторний огляд через 14 днів, на який він не з`явився (а.с.101). На придбання ліків, згідно призначення лікаря, позивачем витрачено 153 грн. 22 коп. (а.с.68).

Згідно висновку експерта №Д4/07/18 від 27.07.2018 року за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи, сума майнової шкоди, завданої при дорожньо-транспортній пригоді власнику автомобіля «ВАЗ 210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 34929,77 грн. (а.с.154-173).

ОСОБА_1 під час розгляду справи, звернувся до ПрАТ «УТСК» 09.12.2018 року із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.198-200). Отримав лист відмову про виплату страхового відшкодування, оскільки подана заява до страхової компанії із порушенням строків, та не надано для огляду страховиком пошкоджений транспортний засіб (а.с.214-215).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УТСК» суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, тому відмова ПрАТ «УТСК» є правомірною.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно виплати страхового відшкодування за завдану в ДТП майнову шкоду зі страхової компанії.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом N 1961-IV.

Закон N 1961-IVрегулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону N 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону N 1961-ІVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В Законі N 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньотранспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону N 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону N 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону N 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону N 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі N 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Даний правовий висновок міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19), який колегія суддів ураховує, згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК України. Як передбачає, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням того, що ДТП сталося в вересні 2016 року із позовом до суду позивач звернувся в грудні 2016 року, в квітні 2017 року в запереченнях на позов відповідач ПрАТ «УТСК» висловив свою незгоду із заявленими позовними вимогами, посилаючись на положення п.37.1.3 ст.37 Закону N 1961-IV відмовив у здійсненні страхового відшкодування, колегія суддів вважає, що позивачем дотриманий річний строк звернення до страховика із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Відмова у виплаті страхового відшкодування від 11 січня 2018 року про пропуск позивачем строку звернення до страховика не ґрунтується на вимогах законодавства та суперечить положенню ст.124 Конституції України. Позивач звернувся до суду до ПрАТ «УТСК» через три місяці, після ДТП (а.с.2 том 1).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та помилково відмовив у позові про стягнення страхового відшкодування з тих підстав, що ОСОБА_1 не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку потерпілого звернутися попередньо до страховика, а незвернення до страховика не позбавляє права позивача звернутися до суду для стягнення страхового відшкодування.

У Законі N 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, колегія суддів вважає підстави відмови ПрАТ «УТСК» у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування викладені у запереченні на позов від 19 квітня 2017 року, як недоведення розміру завданих збитків, такими що спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів дослідивши подані позивачем докази в підтвердження розміру завданих в результаті ДТП збитків, вважає їх належними та допустимим.

Колегією суддів досліджено звіт експерта оцінювача ОСОБА_3 №7/10-ТЗ від 12.10.2016 року про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу «ВАЗ 210700-20» реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП, який складає 38293,69 грн. (а.с.34).

Розмір завданих в результаті ДТП позивачу збитків також знайшов своє підтвердження у висновку судового експерта №Д4/07/18 від 27.07.2018 року, призначеного ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 25 вересня 2017 року, за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи, сума майнової шкоди, завданої при дорожньо-транспортній пригоді власнику автомобіля «ВАЗ 210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 34929,77 грн. (а.с.154-173).

Колегія суддів вважає, що розмір матеріальної шкоди в сумі 153 грн. як витрати на придбання медикаментів не доведений позивачем. Квитанцію, що міститься в матеріалах справи від 01.10.2016 року про придбання ліків на суму 153,22 грн., не можна взяти до уваги. Позивачем не надано доказів, що саме ці медичні препарати було призначено йому лікарем.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в оскаржуваній частині про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УТСК» про стягнення матеріальних збитків, з ухваленням нового рішення про часткове їх задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ПрАТ «УТСК» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог майнового характеру в сумі 1378 грн. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, відповідно розрахунку 551,20+551,20х150%).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення суми майнової шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди скасувати та ухвали в цій частині нове рішення про часткове їх задоволення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду завдану в результаті дорожньо-транспортної пригодив в сумі 34929,77 грн. (тридцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 77 копійок).

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення витрат на придбання ліків в сумі 153 грн. відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 грн. ( одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: