Ухвала

04 березня 2020 року

м. Київ

справа № 336/4824/18

провадження № 61-3629ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 , відшкодування середнього заробітку втраченого за час кримінального переслідування у розмірі 66 610,71 грн, витрати на юридичну допомогу у розмірі 312 000 грн, комісійні витрати на оплату послуг банку за перерахування застави у розмірі 2 500 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн, а всього стягнуто суму 881 110,71 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України шляхом безспірного списання з рахунку на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_2 , відшкодування середнього заробітку втраченого за час кримінального переслідування у розмірі 139 066 грн, відшкодування відсотків за користування грошовими коштами застави у розмірі 1 037 900 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн, а всього стягнуто суму 1 676 966 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року у цій справі скасовано в частині задоволених позовних вимог і ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 , відшкодування середнього заробітку втраченого за час кримінального переслідування у розмірі 3 150,64 грн, витрати на юридичну допомогу у розмірі 62 000 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 101 961,36 грн, а всього стягнуто суму 167 112,00 грн. В решті задоволених судом першої інстанції вимог відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом безспірного списання з рахунку на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_2 , відшкодування середнього заробітку втраченого за час кримінального переслідування у розмірі 2 326,36 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 101 961,36 грн, а всього стягнуто суму 104 287,72 грн. В решті задоволених судом першої інстанції вимог відмовлено. Решту рішення суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні частини позовних вимог залишено без змін.

20 лютого 2020 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подано касаційну скаргу (надійшла 26 лютого 2020 року), в якій заявники просять скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року, та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якійвикладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова